‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫אבא? הוא שקע מתחת למים!‬
‫שמישהו יעזור לו!‬
‫אני רואה אתכם שם למעלה.‬
‫זה אתה, טרביש?‬
‫אני אעשה את זה.‬
‫היה שלום, טרביש, חתיכת פחדן.‬
‫אני אציל אותך, מלכי.‬
‫מלכי?‬
‫בין, את בחיים?‬
‫תזיזי רגל אם את בחיים.‬
‫ציפור מנקרת אותי!‬
‫אני מסתת בשיא המהירות.‬
‫העשור במכרה ממתק החמאה סוף סוף מניב פרי.‬
‫מה?‬
‫לוצי, עזור לי.‬ ‫-זה טוב.‬
‫זה תקוע.‬
‫היא לא תצא משם בקרוב.‬
‫רק רגע. למה אני נופל? יש לי כנפיים.‬
‫עזבו, שמנים! אתם כבדים מדי.‬
‫לא! או שכולנו נשרוד או שכולנו נמות.‬
‫זאת העסקה.‬ ‫-זאת לא העסקה.‬
‫סגרנו עסקה.‬ ‫-לא נכון!‬
‫אני בטוחה שכן.‬
‫חתמתי בסוד על הסכם טרום חברות.‬
‫שאומר מה? שניפרד?‬
‫לא יודע. אני לא יודע לקרוא.‬
‫לוצי…‬
‫סתום, אלפו.‬
‫זהירות, בנים.‬
‫כאן אבי נעלם.‬
‫אל דאגה. אנחנו רחוקים מתחום הסרטנים.‬
‫המשאלה שלי הרגע התגשמה.‬
‫מהי משאלתך, בין?‬
‫מצחיק מאוד, חבר'ה. מספיק עם השטויות.‬
‫- פרק 36: למה לצפות כשאתם מצפים לטפילים -‬
‫מה המקום הזה?‬
‫אני מקווה שיש פה מגבות.‬
‫זה בדיוק כמו טירת המשחקים‬ ‫שאבא הכריח את המשרתים לבנות‬
‫ולאכלס בילדיהם‬ ‫כדי שאוכל ללמוד לרדות באנשים.‬
‫כן. אבא?‬
‫לוצי?‬
‫אלפו!‬
‫אוי, לא!‬
‫מה הם עוללו לך,‬ ‫אלפו המסכן, המתוק, האמיץ והיפה שלי?‬
‫תמשיכי.‬
‫אבל בשקט.‬
‫אוי… מה אמרתי לפני שנייה?‬
‫אלפו, מה לעזאזל קרה?‬
‫אלוהים, את פשוט איומה בציות להוראות.‬
‫אני מסתתר מהאויב.‬
‫יש כן פנוי.‬
‫תעלי עליו ותעמידי פני פסל.‬
‫לא אעשה את זה.‬
‫ואתה נראה מגוחך. בוא.‬
‫ומספיק עם המכסה.‬
‫היית נחמדה יותר כשחשבת שאני מת.‬
‫אז מה קרה? מה משך אותך מתחת למים?‬
‫אני לא זוכר.‬
‫איבדתי את ההכרה.‬ ‫את יודעת, כי הייתי אמיץ כל כך.‬
‫טוב, נלך למצוא את זוג ואת לוצי‬ ‫כי זה צריך חוצץ.‬
‫אבא? לוצי? אבא?‬
‫לוצי?‬ ‫-לוצי?‬
‫לוצי!‬ ‫-לוצי!‬
‫לוצי!‬
‫-אל תדאג, לוצי!‬
‫עדיין נותר לך החלק הכי טוב בך… אף ענק.‬
‫אני צריך לכסח אותך על זה.‬
‫ראית את לוצי?‬ ‫-אתה לוצי.‬
‫לא, הגוף שלי, מטומטמת.‬
‫החלק התחתון‬ ‫שעושה את הדברים הרעים שהעליון הוגה.‬
‫היי, הנה אתה.‬
‫ג'ב. קרוס.‬
‫ג'ב! הוק!‬ ‫-פספסת!‬
‫קרוס!‬
‫עכשיו תבעט לו בענבים.‬
‫הם לא כאלה קטנים.‬
‫אז תבעט לו בשזיפים.‬
‫כך עדיף. תודה.‬
‫אוי, הענבים שלי.‬
‫טוב, מספיק.‬
‫נתתי לזה להימשך זמן רב מדי.‬
‫היה רגע שבו התגעגעתי אליך, ועכשיו חזרנו.‬
‫אז מה תפס אתכם?‬
‫היו שם חלזונות ים קטנים ודוחים‬ ‫עם שיניים חדות כציפורניים,‬
‫ציפורניים חדות כטפרים וטפרים חדים כשיניים.‬
‫חשבתי שאני עומד למות.‬
‫מה עם אבא שלי? לאן לקחו אותו?‬
‫איכשהו הופרדנו כשברחתי ולא הבטתי לאחור.‬
‫חייבים למצוא אותו.‬
‫באמת? מה זוג עשה למעני לאחרונה?‬
‫הוא עדיין חושב שאני חתול.‬
‫סליחה, אבל אני סוכן שטני של כאוס והרס‬
‫שבמקרה אוהב ליטופי בטן.‬
‫כשבדקתי, גם את אוהבת ליטופי בטן.‬
‫כן או לא?‬ ‫-כן.‬
‫אני עושה את זה רק הפעם.‬
‫שלא אתחרט על זה.‬ ‫-זה נעים, אחותי.‬
‫טוב, הגזמת.‬
‫בין, אני חייב לך.‬ ‫-טוב.‬
‫נביא את אבא שלי.‬
‫אלוהים… כל הדברים כאן‬ ‫חמודים ולחים ודביקים.‬
‫נראה לי שאנחנו בטירת אלפים.‬
‫למה לבנות טירה בקרקעית הים?‬
‫כן, אנחנו אפילו לא אוהבים להתרחץ.‬
‫היי, טמבלים, היא לא תמיד הייתה מתחת למים.‬
‫היא הייתה מחוברת לטירת דרימלנד.‬
‫אוי, לא. אבא! הם הורגים אותו.‬
‫יופי. מאוחר מדי.‬
‫אז שפשוט נציל את עצמנו?‬
‫אינקה-בינקה, טינקה-בינקה. לעזאזל.‬
‫אבא, לא!‬
‫אחורה, פיכסים חלקלקים,‬ ‫או שארמוס לכם את המעיים.‬
‫בין, מה לעזאזל את עושה?‬
‫הם לא מנסים להרוג אותך?‬
‫צרחת.‬ ‫-ברור שצרחתי. משמחה.‬
‫תראי! היצורים המזעזעים האלה‬ ‫יושבים על מכרה זהב של תכשיטים‬
‫וזהב!‬
‫את מאמינה? אנחנו עשירים!‬
‫מה זה, "אנחנו עשירים"?‬
‫זה לא שייך להם?‬
‫כוונתה שמה שחשוב יותר‬ ‫זה שאנחנו עשירים בלב.‬
‫לא ייאמן שאתה כזה חמדן.‬
‫למה אתה צוחק?‬
‫אבני האודם מדגדגות לי את הפטמות.‬
‫אפשר ללכת? זאת מסתכלת בי מוזר.‬
‫שלום.‬
‫ברוכים הבאים אל בית טרוגי הים.‬
‫אני המלך טפטופי.‬
‫כן, נהדר.‬
‫איפה השגתם את כל הזהב‬ ‫והאוצרות והקשקושים והשלל האלה?‬
‫מה זה הזהב והכסף שאתה מדבר עליו?‬
‫את כל הדברים הנוצצים פה‬ ‫אנחנו מוצאים בספינות ששוקעות מפני המים.‬
‫זאת מתנה מהמים.‬
‫תודה, מים!‬ ‫-תודה, מים!‬
‫והטירה הזאת?‬ ‫-היא ביתנו.‬
‫עברנו הנה לפני עידנים.‬
‫בלי שום פיקדון.‬
‫למה הבאתם אותנו הנה?‬
‫חשבנו שהוא ניבתן טעים שנוכל לאכול.‬
‫אבל אז הבנו שהפרצוף שלו זהה‬ ‫לזה של האיש עם פני הזהב מהמטבעות.‬
‫אתה ידוען כאן למטה.‬
‫איש המטבע.‬ ‫-איש המטבע.‬
‫איש המטבע הגבשושי והיבשושי!‬
‫אז אנחנו מזמינים אותך להיות אורח הכבוד‬ ‫בארוחת הבוהריים המיוחדת שלנו אחר הצהריים.‬
‫זה ממש נחמד מצדכם,‬ ‫אבל לא נוכל להישאר. יש לנו המון…‬
‫זמן פנוי.‬
‫ברור שנוכל להישאר.‬
‫זו תהיה חוצפה לא לנצל את הפתיות שלהם.‬
‫פתיות?‬ ‫-פתיות?‬
‫אני מצטערת כל כך. אבא לא התכוון להעליב.‬
‫זה בסדר.‬
‫אין לנו מחשבות. הרוב ריר.‬
‫כן.‬
‫היי, טפטופי, אם כבר אנחנו מבלים,‬
‫אולי תראה לי את הטירה שלך?‬
‫הכספות, המקום שבו אתם מאפסנים‬ ‫את המריצות שלכם?‬
‫טוב, אבל תיזהר.‬
‫יש לנו בעיית אבני ברקת איומה.‬
‫בין, אלפו, אתם יודעים מה לעשות.‬
‫אז פשוט תציית באופן עיוור לאבא שלי?‬
‫אני מודע ביותר להשלכות המוסריות של מעשיי‬
‫אבל יהיה לי די זמן לדאוג‬
‫כשאתגלגל באבני אודם מדגדגות.‬
‫אבא, אתה חייב להפסיק לגנוב.‬
‫אתה מביך אותי ואת דרימלנד ואת האנושות.‬
‫אני? מה עם אלפו?‬
‫הוא אפילו לא אנושי.‬
‫איי! הצימוקים שלי.‬
‫אין טעם לדבר איתו. אלפו התחרפלפו.‬
‫אני שם עצם ופועל.‬
‫מה זה?‬
‫מלח ים, זנגוויל, טיפת מיץ לימון‬ ‫מעל בן דודי רוג'ר החרוך קלות.‬
‫עדיף שתאכלו מסביב לשק הארס.‬
‫תיהנו!‬
‫תעבירו את בן דוד רוג'ר‬ ‫ואת סלט הכרוב, בבקשה.‬
‫אני מדמיינת או שהאוכל שלי קרץ לי?‬
‫אני עדיין חי.‬
‫תבריחי אותי מפה במעי הגס שלך.‬
‫תודה.‬
‫המקום הזה מזכיר לי את הסיפור הישן ההוא.‬
‫את זוכרת, ביני?‬ ‫-מה? לא.‬
‫את יודעת…‬ ‫על איך שגנבנו את דרימלנד מהאלפים.‬
‫זה היה הסיפור האהוב עליי לפני השינה.‬
‫מה הקטע?‬ ‫-אלפו, בבקשה.‬
‫מה הקטע?‬ ‫-פשיסט-שכמוך-שנעים-לחבק!‬
‫היי, תמיד חשבתי שזאת אגדה, את יודעת?‬
‫שכל אבא מלך מספר לילדו המלך העתידי.‬
‫אם כי תהיתי למה הושבעתי לסודיות‬
‫ואיימו עליי במוות אם אי פעם אספר לחבריי.‬
‫מה? חשבתי שאנחנו היינו הגיבורים.‬
‫מסתבר שאנחנו רעים?‬
‫אחרי הקינוח, תהיה מלחמה.‬
‫זה קרה לפני המון זמן.‬
‫בלי טינה, אלפו.‬
‫אעקור לך את העיניים עם המיני-מזלג הזה.‬
‫מבחינת אלפו זה מזלג רגיל.‬
‫אני מכבד את איום המוות שלך.‬
‫עכשיו תן לי את הרוטבייה מכסף ונעוף מפה!‬
‫זה מטורף.‬
‫כל התוכנית שלי לשלוט‬ ‫מבוססת על טוב לב וקבלה‬
‫ושיראו בי מלכה שגם מגניבה.‬
‫כן, מותק.‬
‫אבא, אנחנו צריכים לכפר‬ ‫על מה שאבות אבותינו עשו.‬
‫זה אומר שלא ניקח דברים שלא שייכים לנו.‬
‫לעזאזל!‬
‫למה קיבלתי בת שמסוגלת לחשוב?‬
‫בואו פשוט נעוף מפה.‬
‫אתם חייבים להישאר!‬
‫טקס ההזדווגות עומד להתחיל.‬
‫כן. לא, סליחה.‬
‫לא בא לנו לראות חבורה של חלזונות‬ ‫עושים את זה בחלזוני-סטייל.‬
‫זה דוחה.‬ ‫-לא, זה לא דוחה. אני מקווה?‬
‫האנשים האלה היו כאן לפנינו.‬
‫הם חלקו איתנו את בן דוד רובי.‬
‫שמי רוג'ר.‬ ‫-נכון.‬
‫צריך לכבד את תרבותם,‬
‫אז נשב פה ונהנה מטקס ההזדווגות הדוחה הזה.‬
‫ואולי אחרי זה,‬ ‫הם יוכלו לבוא לראות את טקס ההזדווגות שלנו.‬
‫יש לנו אגודה סודית סוטה‬ ‫שנראה לי שממש תתלהבו ממנה.‬
‫אוי, לא. אסור לנו לצאת מהמים.‬
‫השמש מייבשת אותנו מייד.‬
‫כמו הגופה המקומטת הזאת?‬
‫זאת אשתי השלישית, ראשי, אבל כן.‬
‫הבה נתחיל בהשרצה.‬
‫עשו את זה!‬
‫נחמד.‬
‫הנה, קחי פנינה קדושה זו של…‬
‫בני אדם. הם גונבים את הממתקים שלנו,‬ ‫את הטירה שלנו וכעת את התכשיטים שלנו.‬
‫ואז, כשהם מסיימים איתנו,‬ ‫הם זורקים אותנו לאוקיינוס.‬
‫זוהי דרכם של בני האדם.‬
‫אבא, לא!‬ ‫-תני לו את זה, בין.‬
‫גם ככה פנינים לא מתאימות‬ ‫לסגנון הבת-בן שלך.‬
‫לא! תחזיר אותה!‬
‫נהדר. תראה מה עשית. תקרית דיפלומטית.‬
‫לא!‬
‫לעזאזל.‬
‫כן!‬
‫לא!‬
‫נו, באמת.‬
‫מה לעזאזל?‬
‫- גיבור‬ ‫אלוף אלפים ואומן כריכים -‬
‫סטרייקר? מה אתה עושה פה למטה?‬
‫דבר. אתה שם בפנים?‬
‫תגידי לטרביש… שאני… שונא אותו.‬
‫היי, זאת הנסיכה-מה-שמה מדרימלנד!‬
‫סוון?‬
‫הוויקינג מלמי-אכפת?‬
‫היי, ילדונת.‬ ‫-שכח מזה.‬
‫את נראית טוב הערב.‬
‫מה קרה לכם?‬
‫הרבה מאז שהפלת אותנו דרך דלת הסתרים.‬
‫נכון. אופסי. סליחה.‬
‫כמובן.‬
‫ואין בי טינה.‬
‫רק זחלים.‬
‫תקשיב, סוון, אתה יכול לומר לי‬ ‫בדיוק איך זה קרה‬
‫בדרך הכי פחות מגעילה שיש?‬
‫זה יהיה קשה.‬
‫יש לי הרבה תולעים בגרון.‬
‫אבל בכל מקרה,‬ ‫הוזמנו לטקס הנדנדה וההזדווגות.‬
‫טקס הזדווגות?‬
‫אוי, לא! אני חייבת ללכת.‬
‫אתה רוצה שאשים קץ לייסוריך?‬
‫לא, זה בסדר.‬
‫אני אוהב להיות אבא.‬
‫שלום לכולם.‬
‫אין זמן להסביר.‬ ‫תכסו את כל הנקבים שלכם ונזוז.‬
‫אי אפשר לעזוב עכשיו.‬
‫את לא רוצה לצפות בטקס ההזדווגות‬ ‫ולהחזיר כל מה שגנבנו,‬
‫כשהם אמרו בחביבותם‬ ‫שהם לא יהרגו אותנו על כך שגנבנו?‬
‫אנו מכבדים את התרבות שלהם, בין.‬
‫מכבדים את התרבות שלהם.‬ ‫-מכבדים את התרבות שלהם.‬
‫נו, בין. כל הילדים המגניבים עושים את זה.‬
‫תצטרפי אלינו.‬
‫אני כבר לא צריך למצמץ. תצטרפי אלינו.‬
‫תצטרפי אלינו.‬ ‫-תצטרפי אלינו.‬
‫אלוהים.‬
‫זאת לא כת, זאת דת.‬
‫תצטרפי אלינו.‬ ‫-תקראי את העלונים שלנו.‬
‫תפסיק לייבב, דרק. אני רואה משהו.‬
‫אני לא מייבב. יש לי צפדינה.‬
‫מה לעזאזל…‬
‫את תאהבי את זה, בין.‬ ‫-המצב טוב בהרבה ככה.‬
‫בעבר הייתי כזה, "עשה את זה".‬
‫אבל עכשיו אני כזה, "או לא".‬
‫כן, הייתי מתוסבך בנוגע לטוסיק שלי,‬
‫אבל עכשיו אני כזה,‬ ‫"שיהיה, תפליק כמה שבא לך".‬
‫מי צריך אוצר כשיש תולעים בתחת?‬
‫רואה, יקירה? זה לא כזה נורא.‬
‫וחשיבתנו מתקדמת.‬
‫אפילו לנקבות מותר ללדת תינוקות ריריים.‬
‫מה עם האנשים במרתף?‬
‫הפכתם אותם לזומבים שבוקעים מהם גושים.‬
‫ראית את מערת הגוויות?‬
‫כלומר, מדגרת המארחים האנושיים?‬
‫כלומר, תינוקיית-זמן-לישון?‬
‫בחייך, בין. זה באמת לא כזה נורא.‬
‫זה תכף ייגמר.‬
‫תראי, אכניס עוד אחת.‬
‫רואה? הנה, היא נכנסת.‬
‫זה מדגדג. כל כך.‬
‫רואה?‬
‫זה קל.‬
‫רוצה עוד אחת?‬
‫אני אוהב את התולעים,‬ ‫אבל לא את ההרגשה שהן גורמות לי.‬
‫סובב את הראש שלה.‬
‫זו הצלה? או מה?‬
‫הצלה, אלה כחולה שכמותך!‬ ‫-קפצי לכאן!‬
‫אות.‬
‫אלפו!‬
‫דוחה.‬
‫חבר'ה, עכשיו אני שודד ים צמא דם,‬ ‫אז לא אכפת לי מכלום.‬
‫אבל… איפה בין?‬
‫הצילו!‬
‫תסתמי, עוד לא.‬
‫הצילו! מישהו!‬
‫אלוהים. למעשה, השטן! בבקשה!‬
‫אבא…‬
‫אימא!‬
‫אני מצטערת. אני אוהבת אותך…‬
‫תיפתח.‬
‫אל דאגה. בין תמיד שורדת.‬
‫כן, תמיד.‬
‫לעזאזל.‬
‫אני חייבת ללכת.‬
‫תרגום כתוביות: רותי זהרן‬