EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Om du inte har nåt att säga...
Herregud! Vad är klockan?
Klockan är 03.00. Det här är hopplöst.
Bra, du är uppe.
Jag är jämt uppe. Jag har inte kunnat sova på länge.
Kalkon ska hjälpa, men jag har ätit två utan resultat.
-Varför är du vaken? -Fler mardrömmar om mamma, dig och mig.
Jag fick inte fram ett ljud när jag pratade.
Var din mun hopsydd, eller hade du ingen?
Jag hade ingen! Hur kan du veta så mycket?
Vårt rike kallas Drömlandet av en orsak.
Det är nåt med slottet som gör drömmar starkare.
Man kan inte undvika dem,
men mardrömmar kan avstyras om man bearbetar orsakerna.
Om du bara var så klok jämt när du är vaken.
Jag ska bara ta lite frisk luft. Jag kunde inte sova.
Jag har haft konstiga drömmar där min mun...
Okej.
GÅ HEM, NOLLOR
Stängt? Men jag har känslor att undertrycka.
DIKTDEPÅ
DRÖMLANDETS DIKESGRÄSDISPENSÄR
GERTRUDES STEINSEJDLAR
SKAKISKROGEN
Okej, det politiska läget i Drömlandet har verkligen gjort mig förvirrad.
Först blev alla i riket förstenade. Sen blev vi alla avstenade.
Ända sen dess har jag försökt bli stenad igen.
-Det är ju varmt! -Det ska vara varmt.
Varmt beskt öl?
Det är kaffe. En ny dryck, som te, men starkare och värre.
-Glömmer jag mina bekymmer? -Nej, men du stannar i växten.
Jag är 23 och beställer från barnmenyn.
-Berätta för Miri om dina problem. -Du verkar så bekant, Miri.
Jag jobbar för folk som aldrig märker mig för att de är så självupptagna.
Pratade vi om dig?
Det var ett trick! Mamma gifte sig bara för att få mig.
Hon förrådde oss, och jag mår så dåligt för hon är ju min mamma.
Och min pappa kan knappt...
Det är därför de flesta bara dricker en eller två.
...medge att hon finns. Men jag har såna mardrömmar...
För att du stänger inne dina känslor.
-Vad mer kan jag göra? -Uttrycka dem. Hur brukar du roa dig?
-Jag... -Frånsett att bli full.
Jag... Nej, det gjorde jag för att jag var full.
Jag... Nej, det gjorde jag för att bli full. Jag är öppen för förslag.
Det finns konst, musik, bära konstiga kläder som du gör själv.
-Det här är Judy, förresten. -Läget?
I princip allt som låter dig bearbeta känslor och läka.
-Kreativitet, du vet. -Kreativitet?
Se dig omkring. Alla här uttrycker sig själva.
Det är väldigt imponerande, men jag saknar talang, så...
-Har du händer? -Ja.
-Kan du hålla i en penna? -Ja.
Då är du författare.
Och jag är redan igång med drickandet.
Så vad ska vi skriva?
Nåt personligt. Men du kan få stanna och titta.
Nu börjar jag.
"Som barn råkade jag höra ett samtal mellan min far och..."
-Nej. -Vadå?
Inget. Jag skulle säga nåt, men så tänkte jag
"Det går nog inte att fixa", så lika bra att fortsätta.
Vad är det?
Inget, förutom att det är dåligt. Men fortsätt.
Sluta prata!
Är det där rätt ord?
Du förväxlar "förvirra" med "förväxla". Förvirrande, men...
Jag gillar det inte heller.
Vänta! Vi är dina största fans! Sluta knuffas! Kom igen!
Jag kan hjälpa! Du vet skrivardemoner?
Jag kan också hjälpa!
Snälla, det finns inget att kritisera här ute. Fast dörren är skitful.
-Så författare har demoner? -Ja, de flesta har dussintals.
Och demonerna hjälper dem?
Visst. Vi orsakar depression, självtvivel, sömnlöshet,
självmord och drogmissbruk. Författarlivet.
-Jag vet inte. -Du är ingen författare.
-Ingen bryr sig om ditt triviala liv. -Skit på dig! Du har fel!
Okej, du får stanna.
En bra början, men för att bli en riktig författare måste du våndas mer.
Läs hans bok. Den liknar din, men är mycket bättre.
Nåt som verkligen skulle ge dig uppslag vore en lång, skön tupplur.
Ja, bra idé.
Nej!
Lid lite mer för konsten, så är du redo.
"Den besvikne alfen rynkade ljudlöst på näsan
som blänkte i solnedgången, lila som en blåslagen tå."
-Vad är lila? Näsan eller solnedgången? -Jag vet inte längre!
Vem bryr sig om näsan? Jag hatar det här.
Har du funderat på att skriva erotisk sagor?
Allt skrivande. Jag vill bara berätta vad som hände.
-Skriv en pjäs. -En ensamföreställning?
Nej! Jag vill hjälpa din karriär, inte skada den.
Ät bara! Du har jobbat hårt, du förtjänar en sjätte kanelbulle.
Den här scenen... Den är särskilt svår. Du förstår, jag vet inte hur vi...
Pappa!
När du friade till mamma...
-Varför rycker de upp tulpanerna? -Jag ska ha en bågskyttebana.
Jag ville ha nån motion där man kan stå still.
Jättebra.
Du berättade en gång om hur du friade till mamma. Var det...
-Jag minns inte. -Jag hann ju inte ens fråga.
Det gamla är förgånget. Jag vill inte återuppleva det.
Men Dagmar var en del av ditt, jag menar bådas våra liv, i nästan 20 år.
-Vi kan inte låtsas att det inte hände. -Jag är kung! Jag kan göra vad jag vill!
Som att gömma dig i skjulet tills jag går?
Kanske det.
Jag behöver ingens hjälp. Jag har upplevt det här.
Det är en del av mig, och jag ska göra det verkligt.
Du sårar mig, min fru. Ditt hjärta är liksom fruset till is.
Jag har ett mål som är mycket högre än dina småttiga bekymmer.
"Du är endast en fallen ryttare
i ett stort krig som vida övergår ditt förstånd."
"Att falla i strid är endast en död.
Att falla för sin älskades svek är hundrafalt värre."
"Går ut till höger, och ridå."
Bravo! Ett hjärtknipande verk av genomsnittlig till medelmåttig kvalitet.
Ett dramatiskt konststycke.
Jag har aldrig tillåtits sitta ner så här länge.
Jag hade hoppats på en thriller i sjukhusmiljö.
Utmärkt. Förstklassigt.
-Vill du fira med ett självmord? -Nej!
Det är mitt jobb.
Vart tar manuset vägen nu? Soptunnan, utedasset?
Det borde uppföras på scenen, tycker jag.
Det är lysande, men vad vet väl jag? Inte mycket, precis.
DRÖMLANDSTEATERN
ST PETWIGS SMÖRJELSE REGISSÖRENS VERSION
BUD, ANVÄND SCENINGÅNGEN
SCENINGÅNG
-Prinsessan Tiabeanie? -Jag ville lämna min pjäs till påseende...
Nej.
-Kan jag få träffa... -Nej.
-Jag undrar bara om jag får... -Nej.
-Får jag komma in i teatern? -Nej.
Varför får alla i hela världen komma in förutom jag?
-Visste du inte? -Visste vad?
Kvinnor får inte jobba inom teatern!
Jag förstår att du är besviken, men vad väntade du dig?
Liksom krig och skönhetstävlingsbedömning är det förbehållet män.
Löjligt. Det finns inget skäl att kvinnor inte kan göra teater.
Det är ett sluttande plan. Vad kommer härnäst, manliga kossor?
Jag har faktiskt själv beträtt scentiljorna ibland.
Riktiga tiljor?
Jag brukade göra succé i studentspexet på Twinkletown University.
Mina fans, förstummade av min talang,
bombarderade mig med hemmagjorda tegelstenar och mogna tomater.
Det var tider det. Mitt livs bästa dagar.
Hej. Jag förstår att kvinnor inte får jobba inom teatern.
Det stämmer.
-Grisar, då? -Kom in, bara.
Jag måste varna dig, jag är insmetad i min egen dynga.
Kom in, sa jag.
Fick du dem att anta min pjäs? Jösses, tack!
Det finns ett litet problem. De tror att det är min pjäs.
Vadå? Vad menar du med "din pjäs"?
Jag kunde ju inte säga att den var skriven av en kvinna.
Jag får äran, men du får pengarna.
Betalar du mig med mig själv? Jag behöver inga pengar.
Jag skrev pjäsen för att bearbeta min familj och mitt förflutna.
Jag lade ner själ och hjärta. Det är ovärderligt.
Det är skamligt att ens föreslå det. Jag tar den här.
Lyckligtvis fick jag dem att ge mig nåt värdefullare än pengar.
Huvudrollen.
Oj, ska du spela mig? Min karaktär är ju pjäsens stjärna.
Jag fick göra några justeringar.
Sorgligt.
-Bönan? -Vadå?
-Jag har en fråga. Kasta inte ut mig. -Det är ingen fråga.
Kasta inte ut mig? Och jag har en fråga till.
-Jag kan gå och spionera vid teatern. -Det är inte heller en fråga.
Nån liten kommer nog att fara genom fönstret.
Jag hatar er!
KUNGEN & JAG AV: MERKIMER AV BENTWOOD
Jag kan inte läsa, men jag gillar de nya krumelurerna.
Jag gillar inte de spetsiga.
Då repeterar vi. Akt ett, scen två, Zog och Dagmar.
-Manus och regi av Wymond Petty. -Vänta, ditt namn?
Om du är missnöjd rollbesätter de i slakteributiken.
Slakteributiken? Jag är ingen kotlett, utan en stor teaterapa!
I så fall, börja.
Poeterna har aldrig så sublima nöjen beskrivit.
Mitt härliga kungarike, en fest för mina ögon.
Min härliga brud, en brunch för min själ.
För min själ.
Entré för Dagmar!
Hämta läkare, nu!
Jag har sett det här förut. Döden.
Sin tids störste skådespelare, död vid första repetitionen.
-Det kanske var blyet i sminket. -Det säger du jämt.
Ta av kläderna och kasta ut liket. Glöm inte peruken.
Ve mig. Vem ska nu spela Dagmar?
Det där var oväntat.
Stanna, kusk! Stanna, sa jag!
Vad är det här för snusk? Måtte det vara religiöst snusk.
Värre ändå. Världsligt snusk. Och titta! Näsorna nuddar vid varandra.
Va?
-Lite harmlöst hångel. -Inget i den här historien är harmlöst.
Om kungen får höra det här blir han ursinnig.
Är det så farligt att låta de narrarna driva gäck med kronan?
Svårigheten är att skilja mellan
vad som är rätt för kungen respektive riket.
Det är ju grunden för vårt hemliga sällskap.
Det och sexbingo varje tisdag i källaren. Det här kan vara precis det vi söker.
Jag tänker inte berätta det. Jag har redan fått fem snytingar idag.
Jag skickar en budbärare han kan döda. Sen berättar vi.
Skandalöst! Det kan inte ens kallas teater.
Bara påhittat nonsens som ska distrahera allmogen från deras elände.
-Det är ju religionens uppgift! -Förräderi är vad det är.
De driver med kungafamiljen, med kungariket,
och framför allt med er, Ers Majestät.
Med mig? Driver de med mig? Vad har jag gjort?
Frånsett att skrika, knivhugga, örfila, strypa och förolämpa?
Absolut ingenting, sire.
Jag vill se pjäsen med mina egna ögon.
-Var kan jag se den? -På teatern, kl. 20.00 ikväll.
Teatern? Okej. Men jag tar med pilbågen.
Bra skjutet, sire. Rakt i mjälten.
"En kunglig föreställning"?
Ja, er nästa och troligen sista föreställning kommer att beses av kungen.
Han kommer att bedöma huruvida den utgör landsförräderi,
och därefter avkunna dom.
Okej, inget allvarligt, alltså.
Vad är straffet för landsförräderi? Några lätta daskar på ändan?
För det klarar jag nog inte av.
Inga fler tulpaner, har jag sagt!
Nånsin!
Du är borta. Utplånad.
Du har aldrig funnits.
Sire?
-Det är teaterdags. -Okej, låt mig hämta mitt teatergodis.
Kom så går vi.
Det här är så frustrerande.
Jag är nog den enda författaren
som får sitta hjälplös medan idioter förstör mitt arbete.
Så vad gör vi här? Du kunde vara på min bar.
För jag älskar den här drycken. Den här bittra drycken.
Okej, gott folk, då är det amatördags igen.
En ljummen applåd åt en nybörjare.
Vi kallar henne Fräknis bakom ryggen. Min nya vän, Bönan.
Va? Aldrig i livet.
Gör det. Gör det.
Gör det. Gör det. Gör det.
Okej, håll truten!
Gör det.
Nå, sätt igång!
Titta, där är mitt hus!
En pjäs, med vem i huvudrollen?
-Vad tusan är det där? -Det är jag, er kungliga kung!
Jösses, det är en gris!
Hejsan. Hej.
Jag hatar Drömlandet.
Jag hatar de smockfulla pestgroparna.
Och efter en röjarkväll, när man är aspackad,
måste man vackla hem och det är uppförsbacke.
Men vet ni vad jag inte hatar? De flesta av er.
Jag tror att längst därinne, under lorten och svetten och oljan och leran
och vad ni nu är täckta med, är ni hyggliga och goda människor.
Ni bara råkar göra fel,
som att överge era bebisar i Förtrollade skogen. De överlever inte.
Eller att satsa pengar på en kamp till döden mellan en alf och en ekorre.
Är det verkligen sånt vi vill se? Kom igen, ekorren vinner ju jämt.
Fatta hur mycket pengar jag har mist, för att jag hoppats få se
en alf besegra en ekorre för första gången?
Det kommer aldrig att hända, men vi ser det om och om igen.
Det är en orättvis kamp. En annan orättvis sak
är att jag sitter på den här lilla scenen och pratar med er,
men inte kan gå över gatan och spela upp pjäsen jag har skrivit.
Den spelas upp just nu, inför en beundrande, sofistikerad publik.
Du suger!
Lugna ner er. Ni har haft ert lilla roliga.
Jag ber vänligt om lite värdighet här i teatern.
Snälla. Jag ber er.
Visa spenarna!
Är det så ni vill ha det? Då ska ni få det också.
Då kör vi.
Bra. Var var jag?
Min älskade, jag bönfaller dig...
SMINK
Du ska in om 30 sekunder.
Men han är ju inte färdigsminkad. Man ser hans gröna hud.
Likt ett träd i blom, knoppas min älskade på nytt.
Dagmar är gravid.
Si, jag bär frukten av vår ljuva förening. Beskåda, min kung.
Lägg av. Dagmar hade aldrig sånt läppstift.
Måtte det bli en dotter som är lika fager som du.
Hon ska få namnet Tiabeanie, och hon kommer att bli en god prinsessa.
Eller så blir hon en god paj.
Vänta lite. Ska den där grisen med krona föreställa mig?
Och som extranummer mister ni huvudet allihop!
Min pappa sa att det heter Drömlandet av en anledning, och han hade rätt.
För så fort jag somnar drömmer jag mardrömmar om min onda mamma.
Oona var den coola, skulle det visa sig.
Man uppskattar inte sin ödlestyvmor förrän hon blir en sexig pirat, visst?
Minns ni när ni alla blev förstenade?
-Ja, Oona gjorde det. -Nej, det var Dagmar.
-Det var Oona, sa Dagmar. -Dagmar var en lögnerska.
Hela mitt liv ville jag ha henne här,
men det visar sig att den bästa modern jag hade
var en fet gubbe med röd mustasch.
Hon pratar om sin pappa.
Pappa hade rätt. Man kan inte undfly sina drömmar.
Men vad som än händer när jag somnar ikväll, tänker jag göra motstånd.
Vad gör du här, pappa?
Bönan, du var rätt duktig på att uttrycka dig där uppe.
Pappa, det är en bagatell, men det betyder ändå mycket.
Det här gör mig på gott humör. Jag kanske tar och inställer avrättningen.
Va? Och jag som hoppades på ett lyckligt slut ikväll. Äsch.
Vänta, hugg inte!
Kungen har ändrat sig!
Nåja, ingen skada skedd.
Upp med hakan! Vi har fått upprättelse
av ingen mindre än kungen själv. Vår föreställning fortsätter.
Gosse.
Pappa, visst är det jobbigt med uppförsbacke hem?
Ja.
Den killen har det förspänt.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson