РОЗЧАРУВАННЯ
Гаразд. Дрімленд прямо по курсу.
Ця гусяча гармата до одного місця.
Припини ґелґотіти, тату. Тільки все заплутуєш.
Гарний постріл, Біні. Але ти не влучила ні в одного гусака.
Так, але в Даґмар краще було б влучити.
Тату, як думаєш, я готова?
Доцю, завжди якось незручно,
коли твоя дочка хоче вбити свою матір.
З іншого боку, Даґмар — моя колишня жінка. Тож це вирівнює ситуацію.
Про що варто непокоїтися — про те, що в Дрімленді
все має моторошну схильність повертатися до життя.
Уся ця сіра порожнеча, що розкинулася перед нами, дуже мирна, правда, Бін?
Легенькі оберти лопатей пропелера в сантиметрах над головою заспокоюють.
Але зараз усе добре. І ми наближаємося до дому.
Ти не проти, якщо я трохи посплю?
Угору! А тепер униз! А тепер пролітай крізь цей отвір!
Легко.
Ти бачив? Ця гора накинулася на нас нізвідки.
Відтепер давай краще на мулах. Вони рідше розбиваються.
Присягаюся, це той самий туман, який ми вже проходили.
Ти знаєш, куди ми йдемо?
Так, он до того туману.
Звісно, ні! Гадки не маю.
Доведеться повернутися. Я забув на місці аварії свій арахіс.
Я його з'їла.
Звідки тут ці двері?
А мені цікаво, де ми — всередині чи ззовні.
Є лише один спосіб це з'ясувати.
Агов, впустіть нас. Чи, може, випустіть.
Це ти, Зоґу. Заходь.
О, ні, Чез.
Де це ми? Нагадує мені художню школу.
Хапай їх!
РОЗДІЛ XLVII ДАВАЙТЕ ШОКОТЕРАПІЮ
ТВІНКЛТАУНСЬКА БОЖЕВІЛЬНЯ
Бін, використай свої суперсили.
Що за лоскіт?
Чому не працює моя блискавка?
Можливо, забилась електрична залоза. У мене досі пісок у всіх отворах.
-Це, мабуть, незручно. -Що?
Вночі буває прохолодно, але не хвилюйтеся.
У мене є ковдра, що вас зігріє.
Якщо не сподобається ця ніч, що й казати про решту вашого життя.
Смішко!
Привіт, кролику-королику. Що таке? Злякався?
Ні, я не злякався.
Тоді чого з тебе пісок сиплеться?
Зоґу. Сподіваюся, напівлюкс
для постійних клієнтів тобі сподобався,
тут у коридорах усю ніч лунає живий джаз.
Джаз.
Не бійся, тату.
Так, я витягну нас звідси.
А поки що просто дихай. Гаразд?
Це як крик з вимкненою гучністю.
Дихай спокійно, тату. Тут тільки ти і я.
Привіт, Бін.
Великий Джо!
Приємно бачити такі теплі стосунки батька й доньки.
Те, чого в мене ніколи не було з Поркі.
-Що ти тут робиш? -Звичайне викрадення,
проведене Чезом, моїм колишнім стажером.
Знаєш, як буває.
Що ж, це тобі за те, що ти — це ти.
Твоя правда, Бін. Я був дуже поганим мною.
Але відколи я став ходити на групову терапію 14 разів на день,
з'явилося усвідомлення, що я накидався на інших
через роки знущань у дитинстві.
-З тебе знущалися? -Ні, знущався я.
Моєю спеціалізацією було мучити слабких і малих.
Ляпаси, щипки, ляскання рушником, харкання, смикання за вуха,
розбризкування калюж, шпурляння землею, пхання голів в унітаз,
наливання гострого соусу на чиюсь картоплю фрі тощо.
Це була велика відповідальність.
Це жахливо.
Але все це в минулому.
Пробач за те, що кривдив тебе і твоїх маленьких друзів.
Хоча мені це дуже подобалося, не можна було так робити.
Ти приймаєш мої вибачення?
Так, я ніколи не можу довго на тебе злитися, Великий Джо.
Липка.
Чорна магія.
Тіабіні, хитра ти лисице. Ти багато чого мені не сказала.
Даґмар, мушу сказати, що твої ласки минулої ночі були незвично ніжними.
Вгадуй ще раз, любчику.
Типу, винен.
Що ж, я чудово виспалася, попри ваші нічні витівки.
Прокидайтеся і співайте. Я принесла сніданок.
Типу, ням.
Тільки мамі, а не бригаді підлабузників.
Ну, якщо ти збираєшся, типу, нас ображати, валимо звідси.
За мною, хлопці.
Зачекай хвилинку. Ти отруїла цю яєчню? Як це мило.
Я не хочу тебе труїти. Я хочу бути твоєю слухняною, злою донькою
і підкорити з тобою світ. Сподіваюся, вівсянка смачна.
Королівського дегустатора.
Королівський дегустатор сьогодні вранці помер.
Його останніми словами були: «Це можна їсти».
Їж.
Ковтай, Тербіше.
Можна їсти. Але твоя вівсянка переварена, Зла Бін.
Стій, ти не планувала мене отруїти?
Боже! Мамо, ні.
Що ж ти за лиха дочка така?
Наступного разу принеси мені отруєний сніданок.
Добре.
Доброго ранку, ваші високості.
Ти щойно звернулася до нас разом? Ніколи так не роби.
Я перша королева, чорт забирай,
а Зла Бін стане моєю замісницею після коронації,
про що я й хотіла з тобою поговорити, дорогенька.
Розумієш, щойно ти одягнеш цю корону,
у мами відбудуться дуже особливі події.
Я не знаю.
Коли її вкрутять мені в голову, це хіба не дуже боляче?
Може бути трохи лоскотно,
але коли гвинти стануть на місце, ти майже не пам'ятатимеш болю.
Ти тільки й думатимеш про те, як ми разом правитимемо
найпотужнішою силою на Землі.
Ми будемо правити разом?
Так, дорогенька. Ну, 60 на 40.
А можна буде підкоряти людей?
Ми можемо підкорити кого захочемо, доню,
але мама не впорається без твоєї допомоги.
Тільки ти можеш носити цю корону болю. Тобто корону влади.
Тільки ти можеш випустити магію на волю.
Мало не забула, як мені не личить ця потворна корона. Дякую.
І вона відволікає від твого шраму на шиї.
А тепер давай тебе одягнемо.
-Я одягнена. -Ні.
Підйом на батут о 7.00 ранку.
Якщо спіймають на невисоких стрибках, обіллють гарячою кавою зі шланга.
Усім привіт. Я лікар Малберрі, заміняю лікаря Фултона,
якого вночі забили до смерті камінною кочергою.
Перед початком ранкового сеансу групової терапії
хтось хоче чимось поділитися?
Може, наш новачок. Квасолина, так?
-Бін. -Авжеж.
Випустіть мене звідси. Я навіть зі знайомими нічим не ділюся.
Не пручайся, Біні. Я вже копав тунель, щоб вибратися звідси.
Усе, що нам треба, — це роки терпіння і потрібні інструменти.
Ти про череп моєї бабусі, яким можна копати?
Дзенькай на вітрі, бабусю. Дзенькай собі.
Нагадування собі: скільки в Смішка бабусь?
Ну, Бін, розкажи мені детальніше.
Я не така, як інші маніяки.
Мені треба вибратися звідси в Дрімленд, щоб убити свою матір.
Пам'ятаю, як я вбив свою матір.
Я зрізав їй обличчя яблукочисткою,
а потім зробив з нього смішну маску. Вона й зараз на мені.
Я вдарила маму в старий кокос ще старішим кокосом.
Бабуся була мені як мати. Тому я залишив її наостанок.
Хвилинку. Скільки з вас вбили своїх матерів?
І ти теж?
Мого успіху не досягти, не вбивши при цьому жодної матері.
Я так довго намагалася вбити свою маму і не змогла.
А тепер з моїми магічними силами…
Магічні сили? Які в тебе? От я страшенно допитлива.
Ну, чомусь саме зараз
я не можу показати вам свої сили, бо вони не працюють,
але коли працюють, це справді круто.
Я вмію метати руками блискавки.
Це як… Вони вилітають, так гарно. Досить потужні.
Я, по суті, богиня.
Вибачте її. Вона трохи з привітом. Самі знаєте.
Бін, продовжуй. Але тільки якщо це цікаво.
Це не має значення, бо навіть з моїми силами
я досі не знаю, чи зможу вбити Даґмар.
Кожного разу, коли я пробую, вона знову оживає.
Бін, тобі ніколи не спадало на думку, що ти не досягла успіху
у вбивстві матері, бо тебе щось стримує?
Можливо, психологічна травма в дитинстві?
Або щось глибоко в серці, як маленький вампір.
Що?
Знайди те, що тебе стримує, і тоді ти зможеш вбивати.
Ви справді так думаєте?
Я знаю.
Повір, я випустив багатьох, багатьох божевільних назад у суспільство.
Чеза, наприклад.
Навпаки, доку. Це я випустив тебе назад у суспільство
і я бачив, що ти зробив з лікарем Фултоном. Ти його добряче відлупцював…
І наш час закінчився.
Але є хороша новина — сьогодні в їдальні рибна п'ятниця.
-Ура! -Ура!
Спокійно. Їдальня закрилася п'ять хвилин тому.
Але на подвір'ї можна гратися аж до денного сну.
-Ура! -Ура!
Денний сон!
Бувайте!
Дорогенька, найважливіша частина життя злої королеви —
це підбір ідеального гардеробу.
Твоє вбрання має бути спокусливим і водночас загрозливим.
Раджу використовувати декольте як зброю. Поглянь на ці.
Ого, мамо. Ці крильця на плечах справді кажуть: «Я твоя найзаповітніша фантазія
-і найстрашніший кошмар». -Дякую, люба.
Моє вбрання говорить: «Одяг — це дурість». І в разі його критики я тебе вб'ю».
Подобається?
Ну, ти старалася. І зазнала невдачі. Але хоча б старалася. І зазнала невдачі.
Ходімо. Нам ще королівство лякати.
Саме тому я завжди найбільше кидався на тебе, Поркі.
Бо в глибині душі я боюся того, наскільки ти мені потрібен.
Зможеш мені колись пробачити?
Поркі.
Ти ж знаєш, що це не справжній Поркі, так?
Знаю. Шкарпетковий Поркі значно експресивніший.
Так, давай поки що сховаємо Поркі і займемося рольовою терапією.
Хіба я щойно робив не те саме?
Бін, ми хочемо, щоб ти прикинулася донькою Зоґа.
Я і є його донька.
Вона молодець.
Ні, серйозно. Він мій батько.
Так, я робив це з її мамою і все таке.
Як цікаво. Продовжуйте. З подробицями.
Глибоким, сексуальним голосом. І зі звуками сьорбання, якщо хочете.
Боже, не сьорбай.
Гаразд, Бін. Ти зіпсувала настрій. Рухаємося далі.
Бін, ти будеш собою, а ти, Зоґу, будеш матір'ю Бін.
Звісно.
Привіт, дорогенька.
Так. Бін, ти хочеш щось сказати матері?
Так. Мамо, я, напевно, скоро тебе вб'ю.
Що? Убити мене? Твою розкішну, сексуальну, довгоногу, але нестерпну відьму-дияволицю,
збочену пародію на матір? Чому, дорогенька?
Я хочу тебе вбити, бо…
бо ти скривдила всіх, хто коли-небудь був мені дорогий.
Ти спаскудила мені життя.
Це тупо.
Можливо, але продовжуй. Копай глибше.
Гаразд. Хай так, добре.
Ти справді найгірша мама на світі.
Але… Напевно, я не завжди хотіла тебе вбити.
Я любила тебе, особливо коли ти була мертва.
Чудові були часи. Але зараз я просто…
Але зараз що, Бін?
Але зараз, якщо ти королева пекла, я не можу просто вбити тебе,
бо ти все одно зможеш потрапляти в мої сни.
Я мушу тебе знищити.
Чудово. Прорив. Продовжуй.
Це означає, що ти не потрапиш ні в рай, ні в пекло.
Тебе просто взагалі не існуватиме.
І це змушує мене відчувати…
Це змушує мене відчувати… Я не знаю.
Убити матір — це одне,
а стерти її існування — це те, що повністю мене поплавить.
Що як я потім не оговтаюся?
І що як мене справді потім не існуватиме?
Тобто стерши саме існування моєї матері, що як я теж перестану існувати?
Важкі думки.
Та ну, я для такого недостатньо вгашений.
Біні, це не та жертва, на яку тобі варто йти.
Переїдьмо на Ням-Ням острів абощо. Почнімо все спочатку.
Тату, а якщо це єдиний спосіб врятувати Дрімленд? Розумієш? Це можливо.
Незручно.
Ну все, досить роботи на сьогодні.
Ура. Тепер моя улюблена частина групових занять.
Печиво з виноградним соком. Потім час медитації.
Час медитації!
Бабусю!
Вони несвіжі.
Любий щоденнику, настрій дурнуватої надії, доки ми розбиваємо табір напередодні війни
проти королеви Даґмар і її розпусного, витонченого бойового вбрання.
Попереду темні дні, і наші альянси нестійкі,
але ми об'єднані в скромному таборі,
де кожен, будь то ельф, фея, людина,
хробак, троль, бовдур, мудило тощо, примиряється з короткістю життя.
Дивіться, як вони бадьоряться за допомогою товариськості, бешкетування
і густого опосумового супу.
…пийте до дна.
А отой перевернутий троґ? Це ж Бенджі,
і краще вам не знати, у чому він загруз по вуха.
Я вам не брехатиму. Узяти цей замок буде нелегко.
Весело не буде. У процесі ми втратимо хороших людей.
Але…
Ні, це все. Нам гаплик. Вибачте, моя інтонація ввела вас в оману.
Скажи щось позитивне, щоб надихнути їх, як тоді зі мною, дурненька.
Гаразд, добре. У нас є одна важлива перевага.
Усім на нас начхати.
Вона не помиляється, йолопи.
Те, що ми задумали, — самогубство. Це я вам гарантую. Побачимося в пеклі.
Я буду з вилами, наколюватиму на них ваші ду-ду.
Головне в нашій атаці — непомітність.
Диваче, ти маєш підземні вуаєристські здібності,
тож поведеш загін нагору
через каналізаційні труби в тронну залу знизу. Сюди.
Право, ти поведеш п'ятий загін ельфів на зустріч з Диваком тут.
Це значно краще, ніж мій план утопити всіх у гарячій помадці.
Дурна була ідея. Просто я обожнюю гарячу помадку.
Я Меркімер.
Я дуже гучний і популярний дрімлендець, які відчайдушні місії довірите мені?
Можливо, зв'язки з громадськістю?
Ти можеш відстежувати кожен рух Даґмар і Злої Бін без надмірного збудження?
Я нічого не обіцяю.
А всі решта вишикуються тут для підступного нападу.
Клас, ти нарешті знайшла застосування одній з непроданих фігурок Люцика.
Перепрошую.
Люди брали Ельфо тільки тому, що він перетворюється на міні-кальян.
Зате я не гумове поросятко, як Меркімер.
Якщо мене стиснути, я пукаю.
Ти чи іграшка?
Так. Дякую за підводку до жарту.
Хлопці, я знаю, ви любите комедійні балачки, але стуліться.
У ключовий момент ми розділимо Даґмар і Злу Бін клином.
Клином із сиру?
Ні, бабцю Мишко. Я ж тобі кажу, в цьому плані немає сиру.
Є тільки насильство й перемога.
Насильство. Мені подобається.
Я не знаю, як це пояснити,
але сказавши ці слова, я зрозуміла: це я й повинна зробити.
Стерти існування Даґмар? От біда.
І знаєш, що найбожевільніше?
Може, мене навіть не буде, щоб взнати, чи вийшло.
Що як не вийде?
Це б мене дуже розлютило.
За умови, що я взагалі там буду, звісно.
Боюся, вона може мати рацію, Зоґу.
Героям іноді доводиться жертвувати собою, щоб інші могли жити.
І з твоїх сил, Тіабіні, ясно, що ти — та, про кого пророкували
оповідання, пісні, казки, ліричні вірші і графіті на нужниках.
Біні, не слухай Поганого Джо.
Великого Джо.
Великого Поганого Джо. Ти не мусиш обирати між існуванням і порятунком Дрімленду.
Дівчинко, ти мусиш врятувати себе. Ти — все, що в мене є.
Єдина моя дитина, з якою я можу розділити сигару.
Двоє інших не вміють затягуватися.
Тіабіні, прийде час, коли тобі треба буде обирати,
заради кого б ти жила і за кого ти готова померти.
-За Мору. -Русалку?
А ти як думаєш?
Зараз 3.00 ночі.
Це діджей Чез з приємним джазом, що навіює сон.
Соло на барабанах!
ІДЕ ГРУПОВА ТЕРАПІЯ
Я просто хочу додому, прийняти ванну, вбити маму і жити далі.
Хіба я так багато прошу?
Бін. Схоже, ти навчилася розмовляти з собою вголос.
-Добре. Не поділишся? -Відстебни від стільця.
Я поділюся кулаком з твоєю пикою. Хочеш?
Ти впевнена, що це найкраще використання нашого часу й мого обличчя?
Ти точно, як моя мати, сумніваєшся в мені.
Схоже, ти щось для себе вирішила.
Усе моє життя, куди б я не пішла,
її голос звучить у моїх думках, сумнівається в мені.
І не втечеш. Вам снився сон про підводний секс,
коли ваша власна мати підглядала за вами з-за коралів?
Усі сни про це.
Ось так. Давай. Розсердься. Збожеволій. Ось про що я кажу.
Даґмар завжди змушувала мене почуватися, ніби зі мною теж щось не так.
Я не так говорила, не одягалася по-королівськи, не глузувала з Банті.
Але, можливо, зі мною чи з будь-ким із нас усе гаразд.
Мені подобається хід її думок.
Я ніколи не вірила, коли люди називали мене рятівницею або особливою,
бо думала, що я була лише проблемою.
Але знаєте що? Я щойно на цьому стільці зрозуміла,
що ця гра була сфальсифікована з самого початку, друзі.
Як ми, диваки, можемо досягти успіху, коли такі люди, як моя мама,
такі люди, як ви, постійно змінюють правила?
Виявляється, проблема не в мені. Проблема у вас.
Цікаво. То ти кажеш, що такі авторитетні постаті, як я,
або батьки, або поліцейські, або вчителі, або інструктори з водіння, або охоронці,
або зарозумілі метрдотелі, можливо, навіть саме суспільство — що проблема в них?
І оскільки ми боїмося того, що всередині нас, що ми бачимо у вас,
ми замикаємо вас у таких дірах, як ця, бо очі не бачать — душа не болить.
Бо це божевілля. Добре, що ви в божевільні.
Ні, ми призначені для життя на волі
у широкому світі, щоб жити собі в мирі та злагоді
і вбивати тих, хто хоче нас зупинити.
-Більше газлайтингу. -Що?
Бін, це зміїне кубло — місце прийняття.
Прошу, прийми це, коли я скажу тобі таке: посади свою дупу на місце.
Не вказуй мені, що робити з моєю дупою.
Ти що, не розумієш? Ти більше не маєш над нами влади, доку.
Ні. Тепер ми вільні. Так. Ми знаємо, хто ми такі насправді.
Так. А хто ми такі?
Чезе, Смішко, Бін сказилася. Час вечірки з шокотерапією.
-Ні. Ні, припини. Годі. -Заспокойся, Бін. Ми просто тебе схопимо.
Відпустіть мене, моторошні виродки.
Дайте їй жару, сестро Смішко.
Ну ж бо. Більше.
Бін, з тобою все гаразд?
Ні, я дуже роздратована.
Слухай, вони ж тебе заряджають. Викреши свої блискавки.
Тікайте! Психи, ви вільні!
Рознесіть свою психічну хворобу у найвіддаленіші куточки земної кулі.
Я буду балотуватися на політичну посаду.
Нехай почнуться серійні вбивства.
Охороно, врятуйте мене!
Тату, забирайся звідси!
Я не заслуговую на таке.
ГАРДЕРОБНА
Я дуже радий, що ми тепер друзі. Ходімо, Шкарпетковий Поркі.
Пані та панове, хлопці та дівчата, дурні та неосвічені,
представляємо для вашого жаху і тремтіння
слухняну дочку вродливої королеви Даґмар.
Приготуйтеся принижуватися перед нашою принцесою пристрасті, імператрицею зла,
богинею з ліфом, несправедливо дискваліфікованою «Міс Огайо у підлітків»,
Тіабіні Маріабіні Де Ла Рошамбо П'янковіц.
Я говорю про Бін!
Привіт, невдахи.
Зачекайте секунду. Це не наша Бін.
Вона розчесалася.
І гляньте, у неї шрам на шиї.
Над нею точно попрацювали.
-Ми тебе не приймаємо. -Тоді прийміть це.
-Ми приймаємо тебе! -Ми приймаємо тебе!
Ти не міг би поквапитися? Ти ж їх бачив.
Громадяни Дрімленду самі себе не врятують.
Поркі.
Поркі. Я місяцями молився, щоб ми зустрілися знову.
Відколи ти був покинутим немовлям у Чарівному лісі, і я врятував тебе,
а тиждень по тому сам покинув тебе на тому самому місці, де знайшов,
а потім за три дні повернувся через провину, а ти все ще був живий,
і я сам тебе виростив, хоча ти завжди мовчав
і лише дивився на мене з похмурим докором,
ти присвятив життя служінню мені і ліквідації демонів.
Що ж, я більше не хочу, щоб ти на мене працював.
Ні, я не звільняю тебе, Поркі. Я хочу, щоб ти був моїм напарником.
Це ти там ніж тримаєш за спиною?
Що ж, не скажу, що я на це не заслуговую.
Просто акуратно переріж мені горлянку, прошу.
Поркі.
Навіть у гадів є почуття.
А тепер тягни нас до Дрімленду.
І ніяких зупинок на туалет або сосиски-гриль, напарнику.
ТВІНКЛТАУНСЬКА БОЖЕВІЛЬНЯ
Поглянь туди. Бачиш той замок на пагорбі?
Ми майже вдома.
І звідси Дрімленд, безперечно, здається милим, чистим і прекрасним.
Бачиш нагорі мерехтливе червоне світло? То твоя спальня.
Що скажеш, доню? Ти готова?
Я готова.
А потім ми схопимо Бін і її дотепних маленьких друзів
і холоднокровно вб'ємо їх.
Можна мені вбити Бін, мамусю, будь ласка?
Ми вб'ємо її разом, люба. Як сім'я.
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова