Tidligere i Designated Survivor...
Synes du virkelig, den er syv milliarder værd?
- Meget mere. - Nemlig.
- Han er den bedste. - Det er ikke arbejde. Sådan er han.
Dit liv skal ikke slutte her. Lad mig bringe dig hjem.
Air Force One, gør klar til afgang!
Vi må ikke blive følelseskolde.
Dem, vi tjener, har ansigter, familier, håb, drømme.
De fortjener vores offer og forpligtelse.
Agent Wells, du rapporterer indtil videre til mig.
Vi kan lige så godt forene vores ressourcer
Du har løjet om alt.
Vi har haft nogle hårde dage.
Jeg tager fri i aften, så vi kan hygge os sammen.
Vi ses snart.
TI UGER SENERE
Hvad mener du om portrættet i dagens Times
- af Evan Beeman? - Jeg læste det ikke.
Men du læser da Times, ikke?
Artikler, som interesserer mig.
Ikke om ham, som dræbte min kone,
fordi han kørte over for rødt midt i en sms.
Du deltog heller ikke i domsafsigelsen?
- Nej. - Hvorfor ikke?
Fordi jeg er USA's præsident.
Og det havde ikke bragt min kone tilbage.
Vi må tale om din reaktion på Alex' død.
Undskyld, jeg afbryder. Delegationen er her.
Tak.
Vi må udsætte det. Vi ringer til dig.
- Jeg kan foreslå en anden psykolog. - Undskyld?
Du ville i behandling,
men nævner jeg dødsfaldet, skifter du emne,
afbryder samtalen eller udsætter mødet.
Jeg ville ikke i behandling.
Min stab krævede det.
Desuden har jeg et travlt job.
Hvis du har for travlt til at mødes, stopper vi bare.
Skal vi fortsætte, gør vi dagens møde færdigt.
Og vi taler om dengang, hun døde.
For det er vigtigt.
Så er du nødt til at vente.
- Jeg har ryddet kalenderen. - Godt for dig.
Folk spørger til førstedamens mindesmærke.
- Om hvad? - Hvorfor der ikke er et.
Så skal der først være en gravsten.
Hvorfor er der ingen gravsten?
Der er kun gået ti uger.
Og der er intet sket på de ti uger.
- Lyor. - Han kom straks tilbage
efter førstedamens død. Nu er han præsident Hamlet.
Han har ret.
Militærets budget er endt på hans bord,
dommernomineringerne trækker ud,
og han bremser alle politiske initiativer.
Selv udenlandske.
Han aflyste ture til Beijing og Jerusalem
og droppede IMF-mødet.
Han er som et genfærd.
Slap nu lige af.
Han har mistet sin kone og børnenes mor.
Den slags tager tid.
Ja, men verden går videre,
og Det Hvide Hus kommer bagud.
Ikke i dag. Cuba-udspillet puster liv i os.
Godt, for vi har hjertestop.
FBI har afsluttet sin interne undersøgelse.
Den gode nyhed er,
at de officielt godkendte skuddet mod Damian Rennett.
Tog det dem ti uger?
Det tog ti uger at afgøre,
om du skulle fyres med det samme.
De kritiserer min reaktion, men hvor mange har de selv skudt?
Eller hvor tit er de gået i seng med offeret?
- Det behøver jeg ikke... - Hannah.
Det er en betinget dom.
Og før du skælder os ud, så forstå,
at de aldrig fandt Damians lig
eller hans bånd til russerne.
Vi ved bare, at I havde en affære.
Så du må genvinde vores tillid.
Lige én ting mere.
Jeg spørger... som en ven.
Du har dræbt en, du holdt af.
Er du okay?
Jeg var okay i det øjeblik, jeg skød svinet.
Er du klar til Havana?
Ja, min første nye opgave. Højtstående babysitter.
Jeg bliver din babysitter.
Præsident Ortega, det er et historisk øjeblik.
Vores handelsdelegation ser frem til at møde Dem
og diskutere vores indbyrdes forhold.
Tak. Jeg håber, det er første skridt
i lempelsen af de økonomiske restriktioner.
En ny tid med samarbejde.
Det håber vi alle. Tak.
Senator Sanchez, tillykke.
Rejsen skyldes Deres ihærdighed.
Og at De lyttede til os.
Jeg håber, investeringer kan udbedre 50 års fejlslagen politik.
- Også mig. Tillykke. - Tak.
Tilykke.
Talepunkter til Cuba-turen.
Præsidenten kritiseres for at lade Ortega tale.
- Vi fokuserer på cubanerne. - Som drømmer om frihed.
Og håbefuldt rækker hånden ud mod USA.
Du har vist en fremtid i det her.
Hov, Turks- og Caicosøerne?
Jeg har ikke set brochuren.
Vi skal betale villaen til midnat.
Kom her.
Jeg har ikke tid.
Vi har talt om den tur i månedsvis.
Og sidst du var på ferie, må det have været i hestevogn.
Du trænger til en pause. Ligesom mig.
Og jeg er endnu sødere på ferie.
- Du vil ikke kunne modstå mig. - Brochuren, javel.
Har du en strategi?
For hvad?
For din håndtering.
Din version af Alex' død.
Jeg ved, hvad der skete.
Men der er det, der skete, og din bevidsthed om det.
Hvem bebrejder du for det?
Evan Beeman dræbte min kone.
Han er ansvarlig, men hvem bebrejder du?
Jeg ved godt, at det vil forandre alt.
Men jeg er nødt til det.
Ellers...
Jeg er nødt til det.
Er du stadig på min side?
Jeg er altid på din side, hr. præsident.
Du ville være præsident.
Omstændighederne ville, at det var min pligt.
Tror du, hun havde levet, hvis du havde sagt nej?
Ja.
USA's præsident har bedt dig tjene dit land.
Det er dit livs mulighed.
Så skal vi flytte.
Børnene skal i nye skoler og begynde forfra.
Det ville ændre vores liv.
Mere end vi kan forestille os.
Nogle gange skal man sige nej, men ikke til den slags.
Alex var grund til, at du blev minister.
Du var ikke blevet udpeget overlevende...
Du skal ikke give min kone skylden.
- Det gør jeg heller ikke. - Hvad så?
Du må acceptere, at årsagsforhold er komplekse.
Noget går forud for alle beslutninger.
Hun...
Hun var min kone.
Hun støttede mig. Hun var der for mig.
Men valget var mit. Jeg er grunden til, at vi blev her.
Det er det eneste, der betyder noget.
Mit Floridadistrikt er 32 procent cubansk, så turen var obligatorisk.
Jeg støtter ikke præsidentens fejlslagne politik.
Giv os lavere skat, flere fængsler og hangarskibe,
ikke en ubeslutsom præsident.
Jeg skyder ham snart.
Kirkman den vægelsindede, kaldes han.
Hvis du æder af præsidentens trug,
bør du nok droppe kritikken.
Jeg siger det bare, som det er.
Sig det et andet sted.
Det er en handelsmission, ikke en valgkamp.
Hvad så?
Jeg har stadig lyst til at skyde ham.
- Gem det væk. - Hvorfor?
Han har en automatriffel.
Den anden en Beretta.
- Ham der har en Glock. - Ikke standard?
De er ikke fra CRAF.
Jeg er general Ramon Bravo,
og I er alle taget til fange
af Folkets Befrielseshær.
- Hvor er dit ID-kort? - I bussen.
- Papirer? - Jeg har ikke nogen.
Jeg er Aaron Johnson, og min assistent, Hannah.
Jeg er ligeglad, hvem I er.
Jeg skal bruge jeres papirer
Jeg har ikke nogen.
- Hvem er du? - Det har jeg lige sagt.
General.
Velkommen til Cuba, hr. Shore.
Dejligt med en embedsmand iblandt os.
Gå.
Nu har du reddet dig selv.
Giv mig dem! Tag uret af, idiot!
Giv mig det!
Du skal læse det her nu.
Nej.
Læs de åndssvage kort nu,
Eller jeg skyder knoppen af dig.
Læs dem!
"USA støttede engang det cubanske folk
og deres håb om demokrati.
Men nu støtter præsidenten et brutalt og korrupt regime.
Prisen for forræderiet er 500 millioner senest i morgen klokken 14.
Ellers bliver delegationen henrettet.
TRANSMISSION SLUT
- Hvem er de? - Vi undersøger det.
Det er en guerillabevægelse. 30.000 soldater.
- Oprørere. - Ja.
Fyrre års træfninger, men ingen resultater.
- De har vist udviklet sig. - Præsident Ortega er i telefonen.
Hr. præsident, hvordan kunne det ske?
Jeg ved det ikke. Delegationen var en hemmelighed.
En spion i regeringen?
Måske var det en fra jeres delegation?
Jeg vil ikke placere skyld.
Jeg vil bare have folk hjem.
Jeg har kontaktet Ramon Bravo via mellemmænd,
men han svarer ikke.
Hvor er gidslerne?
Oprørernes base ligger i Sierra de los Organos-bjergene,
få timer uden for Havana.
Men lederne flytter sig konstant. De er svære at ramme.
Tæt bevoksning. Satellitbilleder viser ikke meget.
Regionen er svært tilgængelig,
især med de mænd og ressourcer, jeg har.
Javel. Vi skal bruge alle efterretninger.
Naturligvis. I hører fra mig.
Bed Kongressens ledere
komme over i Det Hvide Hus.
Kom med nogle løsningsforslag.
- Javel. - Tak.
Hvad snakker de om?
At slå os ihjel.
- Undskyld? - Hvad nu?
Kan I ikke frigive kvinderne og de ældre?
Hvad sagde du?
I behøver ikke 20 gidsler. Løslad halvdelen.
Den gestus ville betyde meget.
Sikkerhedsrådgiverens assistent har en stor kæft.
Skal jeg lukke den?
Hun mente det ikke.
- Jeg kan også lukke din! - Hold nu op.
Vil I ikke nok holde op? Det her er ikke nødvendigt.
Vi gør, som I siger.
Er du Phillip Cross, forretningsmanden?
Ja, det er jeg,
og jeg kan måske hjælpe jer med at forhandle.
Tror du, jeg gider høre på sådan et kapitalistsvin?
Tag hans hænder.
Bræk hans fingre!
Du skal holde lav profil.
De må ikke opdage, hvem du er.
Det gør de heller ikke. Jeg stikker af.
Flåden er på plads.
JSOC anbefaler et angreb på land bakket op af flåden.
Kendra, må vi gribe militært ind
mod oprørere i et andet land?
Hvis amerikanske liv er på spil, så ja,
især hvis landet ikke vil eller kan gribe ind.
Med præsident Ortega er det vel det sidste.
Begge dele. Han har ikke ildkraften.
Men han kan heller ikke hjælpe USA og angribe cubanere,
selvom de er imod ham.
Hans greb om magten er meget løst.
Men han standser os ikke ifølge hans rådgivere.
Ortega giver os havneadgang.
General, vil militær indgriben sikre gidslernes frigivelse?
Vi tror, en magtdemonstration får dem til at makke ret.
Men ingen garanti?
Nej, men måske et SEAL-team...
Hvilke ikke-militære muligheder er der?
- Løsepenge... - Udelukket.
Nej, Lyor, at dræbe amerikanere er udelukket.
Kongresmedlemmer, senatorer, forretningsledere,
min sikkerhedsrådgiver. Det er rent kaos.
Tiden er knap.
- Kom nu. - Rekognoscering?
Ja, så kan vi bekræfte vores data.
Og vide, hvad der venter os, hvis militæret sættes ind.
Det vil blive opfattet som et angreb.
Hvad med en kameradrone?
Træerne dækker alt,
men en Black Hawk med infrarødt kamera...
- Kun én? - Ja.
Godt.
Lad os se, hvem vi er oppe imod. Prøv det.
Han ønsker forsikringer.
Garantier. Hvordan lyder det?
Som en konfliktsky præsident,
hvilket han har været siden sin kones død.
Men satser man ingen...
- Satser man alle. - Ja.
Hr. Boone?
- Lad lige være med det. - Med hvad?
Jeg går med varm kaffe.
Hvis du skræmmer mig, og jeg spilder, hjertestop.
To procent af mænd under 40 dør af hjerteslag efter forbrænding.
- Det passer ikke. - Det kunne passe.
Jeg hedder Tricia Sims.
Jeg skal til samtale som assistent.
- Kom tilbage. - Det har jeg gjort tre gange.
Du er god til at komme tilbage. En særlig evne.
Jeg lover, at det ikke tager lang tid.
Det kan jeg også love.
Ja.
Og...
Du er god på papiret.
- Ved du, hvad der også er det? - Nej.
Blæk.
Og blækpletter. Det falmer.
Det er midlertidigt, ligesom alle mine assistenter.
Jobbet er meget krævende.
Det kræver perfektion.
Jeg forstår.
Godt. Lad os få sat dig i gang. På prøve.
Som du måske ved, er præsidenten arkitekt.
Han har ledt efter originaltegningerne
af Capitol i en evighed.
De må være vigtige for ham.
Derfor skal du finde dem.
Spørg Madge i arkivet. Hun ved alt.
Javel. Tak for det.
- Og... Tricia? - Ja?
Ved du, hvad der også giver hjerteanfald?
Nej.
Fiasko.
Ja?
Nej, vi tager billedet med CHC, når delegationen er tilbage.
Black Hawk'en er på vej.
Her er Tango Et. Vi opfanger et varmesignal.
2-3-7 nord, 8-2-4 vest.
Tango Et, udvid området.
- General? - Det ligger ret afsides.
Der er noget, men vi kan ikke se, om det er en generator eller et fyr.
Vi har indkommende...
Hvad skete der?
Tango Et, det er Motherboard.
Tango Et, det er Motherboard. Kom ind.
Vi har mistet Tango Et.
Der var ingen omkomne.
Besætningen fløj den ramte Black Hawk ud til et hangarskib. O'Neil?
Hvorfor mislykkedes missionen?
Det var en fredelig rekognoscering.
Som nu ikke er hemmelig.
Er gidslerne nu i endnu større fare?
Præsidenten gør sit bedste for at redde dem.
Jeg holder jer opdateret.
Da Corwin spurgte, om præsidenten ikke var kampklar,
sagde du: "Vi er ikke i kamp."
- Præcist svar. - Men lidt flabet.
Chronicles dækning er uvenlig.
Vi må være flinke ved dem.
Da Deveraux spurgte, om præsidenten
accepterede forsvarsministerens råd...
Sagde jeg, at hans valg...
Ikke er til diskussion, ja, men det var så krigerisk.
Jeg blev beskudt.
Du må ikke skyde.
Hvad skal jeg så?
Jeg forsvarer en regering,
som ikke har haft en resolut handling i ti uger.
Du må ikke bide på krogen.
Javel.
Mindre flabet. Ikke bide på krogen. Ikke skyde. Javel.
Tak.
Hallo, Tom Kirkmans telefonsvarer.
Det er Tom Kirkmans kone,
som ikke længere bliver efterforsket af FBI.
Jeg vandt.
Vi vandt.
Og jeg ville bare sige, at jeg elsker dig.
Hallo, Tom Kirkmans telefonsvarer.
Det er Tom Kirkmans kone,
som ikke længere bliver efterforsket af FBI.
Hvordan klarer dine børn det?
Dem skal vi ikke tale om.
Nej, vi skal tale om dig,
men dine børn er jo en stor del af dit liv.
Penny?
Skat, du skal vågne.
Far?
Kom her, skat. Sæt dig op.
Jeg ved ikke, hvordan man gør.
Far, hvad er der?
Der...
Der er sket en frygtelig ulykke.
Mor har været ude for en ulykke.
Og nogle gange er ulykker så slemme,
at dem, som er ude for dem, ikke kan komme hjem.
Kommer mor ikke hjem?
Nej, skat.
Hun er oppe i himlen nu, hos englene.
Hvorfor kommer mor ikke hjem?
- Jeg er ked af det, skat. - Jeg vil have min mor.
- Jeg ved det. - Jeg vil have min mor.
Jeg ved det godt.
Hun reagerede som enhver lille pige,
der får at vide, at hendes mor er død.
Hvordan reagerede Leo?
Hun er væk, Leo.
Kom her.
Hun hadede at være her.
Du skulle aldrig have flyttet os hertil.
Jeg så hans ungdom forsvinde på et øjeblik.
Det må have været svært.
Ja, det var.
Tom, der er ikke én bestemt måde,
en dreng i Leos situation bør reagere, eller en lille pige.
Det er forskelligt for alle.
Men det er interessant efter ti uger,
at du endelig vil tale om børnene.
Hvad mener du?
Hvorfor tøvede du med at tale om dem?
De går jo ikke i terapi.
Nej, det gør du. Og du beskytter dem
for at beskytte dig selv.
Fra hvad?
Hvis du ikke deler deres reaktion, skal du ikke dele din
og det, du ikke vil se i øjnene.
Hvad er det?
Sorgen.
Jeg sørger over min kone hver dag.
- Sørger du offentligt? - Nej.
- Privat altså? - Ja.
- Har du grædt? - Er det nu vigtigt?
Sorgen er et ritual, og hvis du ikke udfører det,
enten offentligt...
Hvad forventer du af mig?
Hvad forventer du af dig selv?
Hvis du mener, at din opførsel er adaptiv,
hvorfor så tale med mig?
Og sig ikke, din stab tvang dig.
Undskyld. Jeg skal på toilettet.
Lad hende.
Kom.
Jeg har aldrig stemt for Tom Kirkmans forslag.
Undersøg det. Jeg er en af hans skarpeste kritikere.
Jeg kom for Cubas skyld, ikke Ortegas.
Hvad laver du?
Modsat Kirkman tror jeg på folkestyre.
Modsat præsidenten?
- Dit dumme svin! - Kom bare!
Det ved du ikke noget om!
Præsidenten får at vide, at du er en forræder.
Hold kæft og sæt jer ned!
Sæt jer ned!
Hold så op!
...Caymanøerne er for tæt på.
Selvfølgelig.
Lad os gå ind igen.
Åbn døren.
Stop.
Ned
Vend dig!
Du fortalte præsidenten, at løsepenge er ulovligt?
Ja, det er regeringens eget skøn.
Det skaber en farlig præcedens.
- Det sagde jeg til ham. - Hvad svarede han?
At USA aldrig har risikeret henrettelse af gidsler,
inklusive 11 ledende politikere.
Han vil hellere kritiseres for det
- end at lade dem dø. - Hvad sagde du?
At den gamle Tom havde sat militæret ind.
At hans forsigtighed kan koste endnu flere liv.
- Det sagde du ikke. - Nej, jeg vil ikke fyres.
Løsepenge kræver støtte fra Kongressen.
Senator Sanchez skal mægle.
Hun er på vej.
Vi får Aaron hjem.
Ja, i god behold.
Vi går i gang.
Sæt dig.
Her er din kælling. Lad os se, om hun holder.
- Er du okay? - Ja.
Hun dræbte to af mine bedste mænd.
Noget, CIA, FBI...
- Hun skal dø. - Hør lige.
Gør du det igen, slår de dig ihjel.
Jeg kan godt klare mig selv.
Hannah, han har ret.
De snakker om, hvad de skal gøre med dig.
Det lyder ikke godt.
Vi kender hende ikke.
Adskil de samarbejdsvillige fra resten.
Kongresmedlem, sæt dig ned og ti stille.
Sid.
- Idiot. - Ja, men han er ikke problemet.
Det er Cross.
- Hvad mener du? - Han samarbejder med dem.
Jeg har talt med Kongressen. Vi er imod løsepenge.
Talte du min sag?
Jeg lovede at tale deres sag. Militær...
- Vi har diskuteret det. - Hr. præsident.
Jeg vil redde liv, ikke koste dem.
Militær indgriben giver dødsofre. Det undgår vi ved at skrive en check.
Det ved vi ikke.
Hvis det går galt, tager jeg det fulde ansvar,
men vi gør det.
Emily, ring til finansministeriet.
Javel.
Det blev altså løsepenge.
Han trak halvdelen af tropperne ud af Irak og Syrien.
Han vil fordoble Sikkerhedsdepartementets budget.
Og nu løsepenge.
Han vil beskytte alle. Ved du, hvad man kalder det?
Traume.
Er det et spørgsmål?
Har din kones død traumatiseret dig?
Du kender selv svaret.
Men gør du?
Skal Alex have en statsbegravelse?
Nej.
- Privat altså? - Ja.
Familiegravstedet på Westchester Cedars?
Det er fint.
Jeg har...
Jeg har gæstelisten her
samt blomsterarrangementer og nekrologen.
Hvad sagde du?
Gæstelisten, blomsterne og nekrologen.
Godt. Tak, Emily.
Selvfølgelig traumatiserede det mig.
Hvorfor er det så vigtigt at sige?
Synes du, det er vigtigt?
For 800 dollar i timen burde du ikke stille så indlysende spørgsmål.
Du har ret. Du bør selv stille dem.
Men jeg vil komme med en iagttagelse.
Du er præsident. Du har brug for at holde hovedet koldt.
Hvis du har uafklarede følelser med i...
Det har jeg ikke.
Ubevidst, Tom.
Problemet er de ting, du gør ubevidst.
- Giv agt! - Rør.
Minister Braden har frigivet pengene.
De skal bare godkende overførslen.
Og gidslerne?
Bravo lovede at sætte dem på en bus
til lufthavnen i Marti, når han modtager pengene.
- Ved vi, at de har en bus? - Nej.
Vi kan ikke vide noget.
Vi må stole blindt på dem.
Enten holder Bravo ord, eller også gør han ikke.
Hr. præsident?
Hvis du har uafklarede følelser med i...
- Det har jeg ikke. - Ubevidst, Tom.
Aflys pengeoverførslen.
- Hvornår kan I være i land? - Om 45 minutter.
Bring flåden helt tæt på land.
Hvis det ikke afskrækker oprørerne,
- så send marinekorpset ind. - Javel.
- Jeg forbereder Kongressens støtte. - Godt.
Hvad skete der lige der?
Han traf en svær, men rigtig beslutning.
Jeg tror, præsidenten er tilbage.
Halleluja.
Hvad laver du?
Jeg talte med Madge, som bad mig spørge Earl...
I kælderen?
Ja, og Earl sendte mig ud i annekset.
Er de fra annekset?
Ingen har åbnet det i 50 år.
Der er fyldt med skimmelsvamp. Se.
- Skimmelsvamp? - Stachybotrys chartarum.
Det kan give åndedrætsbesvær.
Du burde stå i et lukket rum med maske og ABC-dragt.
- Præsidenten skal bruge... - Emily, det er Tricia Sims.
Hun var ude i annekset.
Nå, det er jeg ked af. Du havde vel ABC-dragt på?
Det var hyggeligt at møde dig.
- Du hørte dem jo ikke... - Det behøvede jeg ikke.
- Måske forsøgte han at forhandle. - Det lød fortroligt.
- De brækkede hans fingre. - Gjorde de?
Æd, hunde!
- Tak. - Sæt jer ned igen!
Sæt jer ned.
Du har ret. Hans brækkede hånd fejler ikke noget.
Rejs dig op.
Hallo, hvad...
Betalingen er ikke gennemført.
Jeg kan se, at flåden er i stilling.
De tvivler på mig.
Så nu begynder jeg at slå gidsler ihjel.
Jeg starter med spionen her, Hannah Wells.
Jeg vil holde ét af to løfter.
Først at fungere som mægler, så du kunne lufte dine klagepunkter.
Send pengene nu, eller jeg slår hende ihjel.
Det andet er, at hvis du gør gidslerne fortræd, finder vi jer og dræber jer.
Skrub ad helvede til.
Vent!
Vil I ikke nok...
Vent nu. Jeg betaler...
Jeg betaler løsesummen. Jeg betaler det hele.
Lad hende gå.
Slip os fri.
TRANSMISSION SLUT
Hannah sendte et signal til os.
Hvordan det?
Hun er ikke katolik, men hun slog korsets tegn.
Gidslet, som vil betale løsesummen, er Phillip Cross
- fra Cross International Development. - Undersøg det.
Hvis gidslerne ikke er fri om en halv time,
- går Deres tropper i land. - Javel, hr. præsident.
Cross' pas viser seks besøg i Cuba de seneste to år.
- Hvorfor? - Jeg tjekkede hans mobil.
Undskyld. Hør her.
Han har ringet til Bravo 12 gange.
Det kan da ikke passe.
Han er måske indblandet.
Hvad skal en milliardær med løsepenge?
Løsepengene dækker måske over noget.
Hans virksomhed bygger turist-resorts, ikke?
Cuba bliver Caribiens riviera, når der må investeres.
Måske finansierer han oprørerne til gengæld for jord,
som bliver milliarder værd.
Bravo kan ikke hjælpe ham.
Oprørerne har ingen magt.
Måske satser Cross bredt
og spiller på flere heste.
Tjek, om Cross forhandlede med Ortega.
Har du adgang til hans telefon?
Vi ledte efter forbindelser mellem Ortega og Cross.
Vi fandt noget helt andet.
Det var dog utroligt.
Telefonlisterne beviser, at Ortega og Bravo sammen ville snyde oprørerne.
Det giver jo ingen mening.
Jo, hvis man sætter sig i Bravos sted.
Han er 75. Et helt livs kampe har ikke ført til noget.
Så han kidnapper delegationen.
Han ved, at der kommer en militær reaktion,
som vil knuse oprørerne.
Ortega bestikker ham.
Bravo får pengene, en økonomisk arv til familien.
Cross får byggerettighederne, som er milliarder værd.
Og Ortega holder på magten, mens vi knuser oprørerne.
Jeg kender præsident Ortega. Han vil ikke risikere amerikanske liv.
Senator Sanchez, hvis man arbejder her længe nok,
indser man, at man ikke kender nogen.
Jeg kan meddele, at delegationens fly
har forladt lufthavnen i Marti.
Det glæder mig.
Men oprørerne skal knuses for dette forræderi.
Vi behøver USA's hjælp.
Den får I ikke.
Det forstår jeg ikke.
Phillip Cross har tilstået.
Tilstået hvad?
Deres aftale med Bravo.
Beviserne er lagt ud på Cubas officielle nyhedsbureaus side.
Telefonlister og kontoudtog. Så kan cubanerne selv se.
Vi behøver ikke fælde dommen.
Det lader vi Deres folk gøre. Held og lykke.
Jeg har de seneste talepunkter om Cuba, der skal godkendes.
"USA støtter Cubas selvbestemmelse.
Med Ortegas fald og afsløringen af Bravo..."
"Ser vi frem til en demokratisk fremtid for det cubanske folk."
Jeg retter det til.
Javel. Angående Turks- og Caicosøerne...
- Det er en skidt idé. - Det tænkte jeg nok.
Du kritiserer mine pressemøder.
Du giver mig noter om ting, du aldrig noterer.
Du vil sige, at der er noget galt.
Hvad er det, vi laver, Seth?
- Vi dater. - Ja.
To dage om ugen. Og da førstedamen døde, blev det til fem.
Hvis det går for stærkt...
Nej, det er fint. Jeg ved bare ikke, hvad det er.
Din brug af ubestemte stedord hjælper ikke på sagen.
Det føles, som om vi ændrede kurs. Jeg ændrer ikke kurs.
Hvis du synes, det går for stærkt,
og gerne vil tilbage til en gang om ugen, er det fint.
- Det bliver ugens bedste dag. - Seth.
Men hvis du er usikker på det...
På os to...
...så skal du sige det.
Jeg ved det ikke.
Men det gør jeg.
Når du ved det, så ring.
Du ville tale med mig?
Ja. Nej.
Svaret har været nej i seks uger, og det er det stadig.
Angående den plantegning, så indstil bare eftersøgningen.
- Indstil? - Ja.
Pointen var ikke at finde tegningen.
- Var det ikke? - Nej.
Jobbet her handler om ihærdighed og at begå sig i et dødssygt bureaukrati.
- En interessant indgang til... - Her er den.
Hvad?
Papirerne af arkitekten, som tegnede Capitol,
ligger ikke i Det Hvide Hus, men i rigsarkivet.
Jeg måtte ikke få dem med, så jeg affotograferede dem,
fik dem farvekorrigeret og forstørret.
Polykromatisk papir. Smart.
Må jeg sige noget?
Efter at have fundet den tegning må du sige mange ting.
Min far er byggeriarbejder. Min mor gør rent for folk.
De har givet mig en uddannelse,
og nu arbejder jeg i Det Hvide Hus.
Det Hvide Hus.
Jeg finder tegningerne over Atlantis, hvis du beder mig.
Det gør jeg.
Hun ringede til mig.
- Hvornår? - Lige før hun blev dræbt.
Hun lagde en besked.
Sagde, hun elskede mig.
Jeg fik aldrig sagt det tilbage.
Hvordan skiltes I?
Det var en svær tid. Vi befandt os ikke det bedste sted.
Hvor tror du, du befinder dig nu?
Jeg ved det ikke.
Det gør jeg.
Du står stille.
Du trøster dine børn, ikke dig selv.
Du kan ikke læse om din kones drabsmand.
Du kan ikke vælge en gravsten.
Du holder dig selv ansvarlig.
Du er vred.
Jeg tager ikke hånd om noget af det.
Nej, det gør du ikke.
Du må finde en konkret måde at erkende din sorg på.
Og komme videre. Ellers træder du bare vande.
Og du ved, hvad der sker med folk, der træder vande for længe.
De drukner.
Jeg er nødt til at gøre det selv.
Hr. Beeman, omstændighederne taget i betragtning,
er du så blevet godt behandlet?
Ja.
- Tilstrækkeligt med mad? - Ja.
Beskytter de dig fra de andre indsatte?
Ja.
Godt.
Dit velbefindende er meget vigtigt for mig.
Ved du hvorfor?
Nej.
Fordi du skal huske,
hver dag resten af dit liv, hvad du tog fra mig.
Det menneske, jeg levede for. Min hustru.
Mor til mine børn, min bedste ven, den bedste del af mig.
Og du gjorde det helt uden grund.
Jeg vil gøre alt for at sikre mig,
at du tænker på det hver dag resten af dit liv.
Vi skal tale sammen.
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve