Toto je příběh o mém nevlastním bratrovi.
Krajina snů
Vyprávím ho, protože kvůli tomu, co se stalo, mi nic jiného nezbývá.
Eugene ve mně zanechal něco důležitějšího, něž je samotná pravda.
První, v čem dělají lidé při vyprávění jeho příběhu chybu,
je začátek.
Nezačalo to u té Wellsové.
Začalo to u prvního vlaku, který byl plný nových majitelů půdy.
Mezi těmi zdrcenými a vystrašenými lidmi, co toho dne přijeli do Bismarku,
byli John, Olivia a Eugene Bakerovi.
Bakerovi se s vidinou lepšího života přestěhovali na západ do Velkých planin.
Tato vidina se však nyní rozpadala stejně jako zdejší půda.
Modlili se, aby pršelo, a s budováním nového života začali úplně od začátku.
John tomu ale moc nevěřil.
Byl přesvědčený, že je na této půdě cosi prokletého.
V následujících letech začal John čím dál víc pít.
Začal být paranoidní.
Jeho mysl byla plná představ o jiném životě...
...kde by mohl opět žít v Boží milosti.
Když bylo Eugeneovi pět, tak zničehonic
- přišel o tátu. - Ty si jen tak odejdeš?
Vytvořilo to v něm pocit prázdnoty, který ho pronásledoval celý život.
Za celou dobu dostal Eugene od svého otce jen jedinou pohlednici.
John v ní tvrdil, že našel Boží oko, a to na tom nejkrásnějším místě na Zemi.
Na pobřeží Mexického zálivu.
Olivia se prázdnotu v Eugeneově životě rychle snažila zaplnit tím,
že si o rok později vzala George Evanse.
Byl zástupcem okresního šerifa, farmářem a mým otcem.
Můj bratr však často myslel na Johna Bakera a na svět, o kterém psal.
Přemýšlel o tom, co tam tehdy jeho táta opravdu objevil.
Když pak bylo Eugeneovi 17,
upoutalo jeho pozornost něco jiného.
Upoutalo to pozornost nás všech.
Země se obrátila proti nám, jako ta kletba, o které John mluvil.
Vážení spoluobčané, byl jsem na cestě po devíti státech.
V prvním roce zasáhlo Bismark 14 bouří.
Viděl jsem skupiny rodin, které přišly o úrodu pšenice a kukuřice.
Hrozí, že v zimě nebudou mít jídlo.
Čím víc jsme se snažili zase začít, tím byly bouře horší.
Do Bismarku přijeli lidé z bank.
Šílení kazatelé vyřvávali něco o Bohu a spáse...
...zatímco rodiny dělaly to jediné, co ještě mohly.
Ale ani to už pak nešlo.
Eugene se ukryl před světem do opuštěné rodinné stodoly.
Snil o svém osudu.
Fantazíroval o životech svých hrdinů...
...psanců a dobrodruhů, o kterých si četl.
Phoebe! Vrať se!
Myslím, že Eugenea nikdo nevaroval před tím, co se může stát,
když si někdo něco hrozně moc přeje.
Tím se do tohoto příběhu dostala Allison Wellsová.
Byla jako namydlený blesk...
...a šla přímo...
...po mém bratrovi.
Zakryj mu výhled, jo?
Koukni na toho bezcitnýho mizeru.
Vsadím se, že kdyby existoval, spal by každou noc s jinou.
Určitě přesně ví, co má holkám říkat, aby je pořádně nažhavil.
Nic víc není potřeba. Jen slova.
To bys ale nesměl žít v takovéhle díře.
Amen.
Co se to tady děje?
Harold vám o tom všechno řekne.
Podíváme se tam?
Tak jo, lidi, musím vám něco sdělit.
Takže se všichni ztište, ať to slyšíte.
Paní?
Během přepadení banky v Missouri
poslala zlodějka a vražedkyně Allison Wellsová
do nebe devítiletou holčičku.
Bylo jí teprve devět.
A její život byl jen jedním z pěti, které toho dne vzala.
HLEDÁ SE
Když ji uvidíte, vyhněte se jí.
Neváhá vraždit.
Je to sice jen malá ženská,
ale snaží se ji najít půlka texaských strážců zákona.
A taky že ji najdeme.
Ta odměna je myšlena vážně?
Odměna 10 000 dolarů za nalezení?
Ty jsi kluk zástupce Evanse, že?
Ano, je to můj nevlastní otec.
Cením si tvého zájmu, synku,
ale Evansovi nám už pomáhají dost.
Radši utíkej domů.
Pátrací četa se po mši sejde před kostelem.
Bůh a náhoda
nemůžou na Zemi existovat zároveň.
To přece všichni víme.
Kde je znamení, tam je ruka Boží.
A tu ruku teď drží nad naší komunitou.
A už chápeme proč.
Ženy jako Allison Wellsová...
Eugene.
To byla ale otrava.
Můžeme jít?
Eugene?
Ahoj, Joe.
- Chci, abys byl dnes doma. - Proč?
Když je ta Wellsová na útěku, není tady bezpečno.
Půjdeme s pátrací četou, mami. Budeme v bezpečí.
Budeme na sebe navzájem dávat pozor. Slibuju.
Buď doma před setměním.
- Dobře. - A držte se spolu.
Dej to sem.
- Můžu jít taky? - Nemůžeš.
- Před setměním! - Jo!
Umíš si představit, že bys měl tolik peněz?
No jasně. Ty snad ne?
Ne, ani ne.
A vsadím se, že ty taky ne.
Ostrý řeči, Evansi.
Radím ti, abys mi dal svůj podíl, jinak tě zmlátím.
Ty že mě zmlátíš? To dřív umřu smíchy.
Myslíš, že ji najdeme mrtvou?
Nevím. Je to možný.
Jsi v pohodě?
- Hej, co se děje? - Nic.
No tak, řekni mi to. Co je?
Pojedeme do Kalifornie.
Řekli nám to ráno.
Prý už nechtějí žít v Texasu.
Do háje.
Na jak dlouho tam jedeš?
No, napořád.
Proč bychom se vlastně měli vracet?
To je fakt.
Budeš si muset stěžovat někomu jinýmu.
Ale já si nejradši stěžuju tobě, Garzo.
- Zvládneš to? - Pusť mě, ty blbečku.
Ne, ještě si užijeme, než odjedeš.
Jo.
Chyť mě!
Budeš mi chybět, kamaráde.
Tak pojď!
Jdeme!
Že já tě zmlátím?
A co asi tak uděláš?
Jsem rychlejší!
A vždycky jsem byl.
Myslíš, že ji fakt najdeme, jo?
Za pokus to stojí.
Řekla jsem „před setměním“.
Chce s tebou mluvit George.
Máš průšvih.
Zahraju to, co chtěl.
Chtěls prý se mnou mluvit.
Matčina slova... jsou zákon.
Když matka řekne synovi, že má něco udělat, tak to udělá.
Vždycky.
Tak rodiny fungují.
V dobrým i ve zlým.
Rozumíme si?
Jo. Ano, pane.
Co tam schováváš?
Nic.
Víš, co bude nejlepší?
Nechovej se, jako by sis myslel, že jsem blbej.
Za jaký peníze z jaké práce sis tu blbost koupil?
Tvoje máma ti možná prominout umí, ale já ne.
Pro kluky už v téhle rodině není místo.
Zamysli se nad tím.
Ukliď to.
Zhasnout.
Opovaž se ceknout.
Stát!
Klidně si ji vezmi.
Jak se jmenuješ?
- Já jsem Allison. - Já vím, kdo jste.
Tak by bylo fér, abych věděla, kdo jsi ty.
Eugene.
Pěkný jméno.
Nejste to vy?
- Prý jste vražedkyně. - Nejsem.
Eugene...
Budu k tobě naprosto upřímná.
Snažím se zůstat v klidu,
ale ta díra, co mám v noze, bolí jako kráva.
Takže když mi pomůžeš, tak ti všechno řeknu.
Poslouchej mě, Eugene.
Nejsem vražedkyně.
Stejně bys tomu, co bych ti řekla, nevěřil.
Je to jako z těch tvých knih.
Ale tím mužem v klobouku jsem já.
Ty jo. Docela dobrý.
Tak jo.
Bože.
Vypadá to horší, než je.
Neklepou se ti ruce, že ne, mladej?
Měla byste zajít za doktorem...
To ne. Teď jsi můj doktor ty, jasný?
Doktor Eugene.
- Jasný? - Jasný.
Tak jo. Tímhle si umyj ruce.
Jo...
Všechno bude v pohodě, rozumíš?
Vezmi si pinzetu a umyj ji.
Dobrý.
Určitě jste nikoho nezabila?
Ne.
- Dobře. - Fajn.
Teď...
Prvně tam nalij alkohol. Nalij tam všechen.
Ty krávo!
Tak jo. Podej mi tu svítilnu.
Tak jo...
Vidíš tu kulku?
Jo. Asi jo.
Dobře, tak ji vyndej.
To zvládneš.
Tak jo.
Budu myslet na něco hezkýho.
Tak jo...
Jo.
Teď tam dej obvaz.
- Podržím to, jo. - Podržte to.
Tak...
Jste v pohodě?
Jo.
Bude to dobrý.
Byl jsi úžasný.
Nemáte žízeň?
A umí i číst myšlenky.
Hned se vrátím.
Osud to chtěl tak,
že Allison před rokem přišla o rodinu a farmu v Missouri.
Její matka i otec podlehli zápalu plic.
Nemám v úmyslu vykreslit Allison Wellsovou jako lhářku,
jak to udělali ostatní.
Řeknu však to,
že věděla, kdo je její publikum,
a podle něho pak příběh přizpůsobila.
Kolik ti je?
Dvacet pět.
Máte přítelkyni, pane pětadvacetiletý?
No... sedni si sem ke mně.
Asi bych ti měla všechno vysvětlit.
Chápu, že jsi opatrnej, mladej,
ale teď bys mě dokázal zlomit vejpůl.
Tu banku jsem fakt vyloupila.
Nebylo to poprvé.
Nikdy jsem nikoho nezabila.
Když ne vy, tak kdo teda?
Z toho, co Allison tu noc Eugeneovi řekla, vyplynulo,
že obětí toho všeho je vlastně ona sama.
Poté, co jí umřeli rodiče a přišla o půdu, se stala psancem.
Byl to pro ni jediný způsob, jak si vzít aspoň něco zpět.
Tím se dostala k loupeži v bance Guthrie Plains.
V tom měsíci už loupila počtvrté.
Bylo to však poprvé, kdy někdo přišel o život.
Trvala na tom, že to byla výhradně chyba policistů.
Ti poldové se báli.
Hned když jsme vyšli z banky, začali střílet.
Bylo jim jedno, že kolem ještě pořád byli lidi.
Tvrdila, že tu nevinnou holčičku zabila zbloudilá policejní střela.
Bylo to jako z těch Eugeneových příběhů.
Jdou po mně.
Příběh o tom, jak si něco uzmula zpět ze světa, který jí vzal vše
a nenechal jí nic... a nikoho.
Proto tě potřebuju. Nikoho jinýho nemám.
Můžeš tady zůstat.
- Jak dlouho budeš chtít. - Díky.
Omlouvám se.
To je dobrý.
Je mi to blbý, ale budu tě muset poprosit ještě o něco.
Kolik bys chtěl za to, kdybys mě dostal do Mexika?
Do Mexika?
Co říkáš na takových 20 000 dolarů?
- To je dvojnásobek té odměny. - Však jo.
Ty máš u sebe tolik peněz?
Nemám ani niklák.
Umím si ale poradit s bankama. I s mexickýma.
Pak bych ti dala prachy a ty už bys mě nikdy neviděl.
Stačí, když mi seženeš auto.
Sehnat tady auto není jen tak.
Zvlášť když nemám ani vindru.
Třeba se pletu, ale připadáš mi jako schopnej kluk.
Potřebuju pár dní odpočívat.
A když na tom našem problému začneš dělat,
tak myslím, že to půjde, ne?
Viděla jsem ty vaše pole, Eugene.
Vím, že má tvoje rodina stejný problémy, jako měla ta moje.
Jestli máš jednodušší způsob, jak z toho ven,
tak fakt nevím jakej.
Můžu tě udat.
Jasně. To můžeš.
Ale Eugene, a to říkám upřímně a se vší vážností...
...jestli si zvolíš mě udat, tak budiž,
ale nedělej si iluze, že to nebude mít následky.
Nebudu další obětí těch jejich lží.
To si radši vezmu život.
Nebo mi ho vezmi ty.
V téhle zemi je to těžký, mladej.
Ale teď máš možnost volby.
Máš fakt štěstí.
Proč jsi nahej?
Tak jo, ale... o co sakra jde?
Nestarej se. A nemluv sprostě.
Nestarám se. Zajímám se.
Tak se nezajímej.
Běž zpátky do postele. Šup.
Dneska zajdeš do města. Poohlídneš se po práci.
Vezmeš s sebou sestru.
Ano, dobře.
Pořádně se obleč.
Prej tam hodně fouká.
Zdravím.
- Ahoj. - Můžeš se převlíct.
To je bezva.
Snad ti budou. Jsou mé mámy.
Moc je nenosí, takže si nevšimne, že je nemá.
Všimne si toho.
Třeba je sem půjde hledat.
Sem, jo? To ne.
Od té doby, co je sucho, se to tady moc nepoužívá.
Tak jo. Děkuju.
Jo, promiň.
- Co tam vidíš? - Nic.
Máš mě vzít do města.
- Jo, ale nemám čas. - Ale máš.
- Nemám. - Na co ses tam díval?
Na nic. Jenom jsem se díval, jak to tam vypadá.
Nejsem blbá. Co tam je?
Nic tam není! Bože!
Dobře. Řeknu ti to, když mi slíbíš,
že se tam na to nepůjdeš podívat.
Nechci, aby tam máma nebo George šli, dokud to neuklidím.
Dokud neuklidíš co?
Slibuješ teda?
Jo, řekni mi to.
Jsou tam dva mrtví psi. Leží tam v krvi a mají venku vnitřnosti.
Kolem lítají mouchy.
Psi? A čí?
Ničí.
Objevili se tu.
A co je zabilo?
Asi kojoti nebo tak. Co já vím?
To je smutný.
To je život.
Hej, a kam jdeš teď?
Jedu za Joem Garzou.
- Proč? Můžu jet s tebou? - Jen tak, a nemůžeš.
Hej, Eugene.
Proč jsi mě sem vytáhl, Evansi?
Musím ti říct něco soukromýho, Garzo.
Já myslel, že jsme dneska chtěli hledat tu ženskou.
Takže jsem vstal hrozně brzo
a tys nepřišel.
A teď tohle.
Jak dlouho se známe?
- Spoustu let. - Vždycky stáls při mně.
Během těch let jsem ti vždycky věřil.
Jasný? Takže to, o co tě teď poprosím, bude možná znít trochu blbě,
ale mohlo by nás to oba zachránit.
Tak ven s tím.
Potřebuju si od vašich půjčit auto.
Napořád.
Prachy ti pošlu hned, až budu v Mexiku.
Nezbláznil ses, Eugene?
Příští týden v něm odjedeme pryč. O co sakra jde?
Nemůžu ti teď říct všechno, ale někoho jsem potkal.
Když ho dostanu do Mexika, dá mi 20 000.
Dvacet tisíc! Věřil bys tomu?
Ne, Evansi, nevěřil.
A i kdyby, tak bych ti řekl, ať s tím jdeš do háje.
Jestli říkáš to, co si myslím,
tak bych to taky nemusel přežít.
To ne. Nikdo umírat nebude.
Vyhání mě z města, už to je dost.
Představ si to.
A k tomu ta bílá vražedkyně?
DETEKTIVKY BELETRISTICKÝ TÝDENÍK
Dva mrtví psi...
Večeře.
Co se děje?
Jak to vypadá s tím autem?
Zatím nijak. Snažím se.
Nechceš mi říct, co tě žere?
Musím odtud pryč, Eugene!
Jo, já vím.
- Stalo se něco? - Ne.
Ale mohlo.
Není bezpečný, abych tu byla.
Pro nikoho.
Jo, já vím.
Je to...
Už mi tady hrabe. Jsem tady zavřená jak v kleci.
Jsem zraněná a špinavá...
- Jo. - Omlouvám se, nechtěla jsem...
Nechtěla jsem na tebe řvát.
Promiň.
Možná mě právě napadlo něco, co ti udělá radost.
A co to je?
Tady se můžeš umýt.
Voda v jezeře je čistá.
Pozemek je opuštěný, takže je to tady bezpečný.
Vyčistím ti tu ránu na noze a pak to obvážu. Co ty na to?
No tak jo.
Odcházíme za pět minut.
Hej! To je na pozdějc.
Nemohla jsem odolat.
Sedni si.
Kde je Eugene?
Hledám ty modrý šaty. Nevidělas je někde?
Ne, mami.
Haló?
Slyší mě někdo? Ptal jsem se, kde je kluk.
Hledali si s Joem práci.
Říkal, žes mu to nařídil. Prý se s náma sejde tam.
Kde máš boty?
Nemůžu jít bez nich?
Ne. Šup.
Ahoj.
Na co tak zíráš?
Na nic, jen jsem...
Jen jsem myslel na svého tátu.
Když jsem byl malej, jednou jsme si sem šli zaplavat.
Vzpomněl jsem si na to až teď.
Už s námi není.
Asi ti hrozně chybí, že?
Jo, asi jo.
Když ale přemýšlím, proč mi vlastně chybí, tak mě nic nenapadá.
Nemůžu si na nic vzpomenout.
Je to divný.
Taky to tak někdy máš?
Víš, co je na umírání nejhorší, mladej?
Já neříkal, že je mrtvej.
Ale...
Dopovíš mi to, až mi přestaneš říkat „mladej“.
Nelíbí se ti, když ti říkám mladej?
Ne.
Tak promiň. Já to nemyslela tak, jako že jsi malej.
Billy the Kid byl přece taky ještě mladej, když umřel.
Znáš ho?
Je to psanec. Legenda.
Jo, znám, ale...
...stejně se mi to nelíbí.
Kvůli čemu?
Nevím, proč se tak nadělá okolo nějakýho blba,
kterýho zabili dřív, než mu bylo 30.
Nejde o to, v kolika letech umřel.
Jde o to, jak dlouho bude žít.
Na umírání je nejhorší to...
...že se na tebe zapomene.
Proto mám Billyho ráda.
Protože i když umřel před třicítkou,
každých pár let někdo tvrdí, že ho někde viděli.
Třeba v obchodě nebo na nákladním vlaku.
Je jako přízrak cestující časem.
Dokud lidi chtějí, abys žil, tak umřít nemůžeš.
Nebyla by to smysluplná smrt.
- Hej! Co vy tam? - Říkals, že je tu bezpečno.
- Do háje! - Už tady neměl být.
Tenhle pozemek mi patří až do konce měsíce!
Sakra.
Běž!
Myslím, že nic neviděl. Musíme...
Ahoj.
Neviděls mýho bráchu?
Mohl bych si od vás vzít cigaretu?
- Máte oheň? - Jo.
Děkuju vám.
Říkám ti, měli by ty pátrací čety vysílat pořád dál.
Jasně, že tady ještě je. Je zraněná.
To doufám.
Trocha vzrušení nikdy nikomu neublížila.
Že neublížila, jo?
Viděls ty důkazy, Ernie?
To se jen tak říká.
Já ty důkazy viděl.
Všechny.
A něco ti povím.
Nemá ve zvyku zanechávat svědky.
V těch záznamech jsou všemožný příšernosti.
Slyšels, co říkal Hartwell?
Prý ji před pár hodinama viděl.
Plavala si v tom jeho jezeře.
Každej tvrdí, že ji viděl.
Proto musíme svolat všechny farmáře
a jít ji hledat.
To, že si odměnu rozdělíme, nezachrání všechny, ale některý z nás jo, Ernie.
Slíbil jsem Ethel, že si na tuhle zatancujem.
To je ono.
Zatancuješ si s tátou?
Smím prosit, slečno?
A jedem, zlato.
Ty jsi asi ten nejhorší lupič, jakýho jsem kdy viděl.
Ty vole, málem jsem z tebe dostal infarkt.
- Kryj mě. - A co myslíš, že asi tak dělám?
Nebýt mě, tvůj táta by tě přede všema seřezal.
Není to můj táta.
Bingo.
Jedeš v něčem hrozně podezřelým, Eugene.
Jo, nechtěj vědět.
Tys přijel na kole, že?
Posaďte se. Pojďte.
Wellsová – Vraždy
HLEDÁ SE
ČIN: Vražda, vyloupení banky
Šlápni na to!
Miluji tě navždy A
Tady nemáte co dělat.
Omlouvám se, pane.
Jen jsem šel tátovi pro tohle.
- Chce se na to doma podívat. - Kdo je váš táta?
Zástupce Evans.
- Mám jeho klíče. - Ty jsi Eugene Evans?
Jo, jsem.
No... George ví, co se patří, ale asi ho tady ta situace pořádně štve.
Jo, to teda jo.
Tak jo. Vezmi mu, co chtěl.
- Ano, děkuji vám. - Není zač.
Počkej. Pozdravuj od mě svoji mámu.
Budu.
Tys ji našel, že jo?
Tu Wellsovou.
Nikomu to neřeknu, nemusíš se bát.
- Neřekneš? - Ne, ale musíš mi říct,
proč jsi poslední dobou tak divnej.
Je to složitý. Zamotaný.
Mám strach.
Já vím.
Já mám taky strach.
Ale všechno bude v pohodě. Slibuju.
Usměj se na mě.
- Tak co, pojedeme zpátky? - Jo.
Tak jo.
Tři, dva, jedna...
Té noci jsem uviděla, že se můj bratr změnil.
V očích měl takové odhodlání, jaké jsem nikdy neviděla.
Jako by se rozvázalo cosi neviditelného, co ho v tomto světě svazovalo.
Spustilo to řetězec událostí,
které naši rodinu navždy změnily.
Kdybych jeho otce znala, třeba bych věděla, co ten pohled znamenal.
Máš jít za šerifem do kanceláře.
Já ho taky hledám, Janice.
- Georgi. - Jak je?
Je pořád tady.
Tohle jsem našel na okraji Hartwellova pozemku poté, co nám tvrdil, že ji viděl.
Dokud ji nenajdeme, všichni jsou v nebezpečí.
Já to vidím tak, že kdybychom navýšili odměnu,
tak bychom zburcovali všechny farmáře
a všechny dělníky v okrese, aby po ní šli.
Kvůli čemu si kurva myslíš, že jsem tě sem nechal zavolat?
Posíláš sem v noci tvýho kluka, aby kradl důkazy,
a myslíš si, že tě nevyhodím, nebo co?
Kde jsi byl, mladej?
Vím o Perrym Montroyovi.
Miluji tě navždy A
Neřeklas mi o něm.
Mohlas mi tím pádem lhát ve všem.
Neřekla jsem ti o něm, protože se mi o tom těžko mluví.
Milovala jsi ho?
Žárlíš?
Jo.
Nic takovýho jsem ještě nikdy neviděla.
Měla jsi pravdu.
Není tu pro tebe bezpečno.
Ani pro jednoho z nás.
Říkala jsi 20 000, že?
Sežeň mi auto a máš ode mě pokoj.
Stejně jako od dluhů tvojí rodiny.
Sakra. George se vrátil dřív, než měl.
Šerif mě vyhodil. Víš proč?
Kde jsou ty důkazy, cos vzal?
- Pryč. - Kde?
Zapomněl jsem to.
Všechno to stejně byly lži a vymyšlený nesmysly!
Jak tě pro Boha svatýho napadlo, že je nevinná?
- Znám pravdu. - Jo, tak ty znáš pravdu?
Jablko nepadlo daleko od stromu, co?
Máš blbý nápady jako tvůj otec.
Sice jsem tě vychoval, ale můj syn nejseš ani omylem.
Díky bohu za to.
Ty hajzle...
Kams je dal?
Mámě to zlomí srdce, když umřeš jako John Baker.
On ale mrtvej není. Je v Mexiku.
Jednoho dne ho najdu.
Jasně. V Mexiku.
A tyhle dveře budou odteď otevřený.
Sakra.
No tak. Do háje.
Sakra.
No tak.
Nezastavuj se.
Bože. To bude dobrý.
Vidím hvězdy, Allison.
To ne.
To ne, ty to zvládneš.
Pojď, to zvládneme. Jdeme.
Uteč.
Ne.
Uvidíme se v Mexiku.
Bože.
Ahoj, táto.
Jsem ráda, že jsi doma.
Co se stalo?
To ne, měl bys zůstat doma.
Jestli to někam schoval, tak do té stodoly.
Nechoď.
Ten kluk potřebuje matku.
Třeba řekne tobě, o co sakra jde.
George mrzí, co se stalo.
Řekl mi ale, cos provedl.
Jen se snažím pomoct.
Komu?
George propustili.
Eugene, podívej se na mě.
Do měsíce z nás budou bezdomovci.
George mi tvrdil, že John Baker umřel.
Je to pravda.
Pamatuješ si na tu pohlednici, kterou ti napsal, když ti bylo šest?
Samozřejmě.
No, poslal ti jich víc.
Ale po té první jsem všechny spálila.
Psal každý měsíc a každá pohlednice byla horší než ta předchozí.
Psal v nich hodně o Bohu a lidech
a divných věcech, který viděl, ale bylo to hrozně zmatený.
Upíjel se k smrti a opouštěl ho rozum.
Nemohla jsem nechat malýho kluka číst to, co psal.
Lhala jsem ti, protože tě mám ráda.
- Lžeš mi i teď, mami. - Ne, Eugene, nelžu.
Po pěti letech sem přestaly ty pohlednice chodit.
A myslím si, že to je proto, že umřel.
Tím si ale nemůžeš být jistá.
Eugene!
Eugene, je mi...
Je mi to líto.
Ach jo.
On si ty dveře zavřel?
To jsem byla já.
Řekl ti něco smysluplnýho, proč to udělal?
Ne.
Potřebuju s ním pomoct, Georgi. Nikam nepůjde.
Tento den byl označen jako „Černá neděle“.
Byla to ta nejhorší bouře, jaká kdy Childress County postihla.
Pro Eugenea to bylo přesně to znamení, které potřeboval.
Phoebe... odcházím.
Teď. Jdu se s tebou rozloučit.
Vezmi mě s sebou.
- Ani nevíš, kam jedeme. - To je mi jedno.
Phoebe, jdeme do Mexika.
Do Mexika. Naučím se španělsky.
Ne, musíš zůstat tady.
Pošlu peníze. Hromadu peněz.
- Kde je vezmeš? - Na tom nezáleží, ne?
Je to dobrá zpráva.
Proč to ale děláš?
Zamiloval jsem se.
Ty o lásce nic nevíš.
Ty taky ne.
Vím ale, že bys zůstal, kdybys nás měl rád.
- Nebo aspoň mě. - Já tě rád mám, Phoebe.
Tak zůstaň.
Uvidíme se brzo.
Slibuju.
Tak si běž. Neprotahuj to.
Celou noc jsem ani nedýchala...
...a představovala si, že jsem on.
Ležela jsem ve stejné posteli jako on, když ho opustil otec.
Jakmile bouře pominula, šel se George podívat do té stodoly.
Ale bohužel pro něj tam nic nenašel.
Jídlo je na stole.
Půjdeš vzbudit kluka?
Gene?
Sakra!
On utekl s tou ženskou.
Jakou ženskou? O čem to mluvíš?
S Allison Wellsovou, tou uprchlicí.
Co to říkáš?
Říkám pravdu.
Náš náklaďák je pryč.
Táto, Phoebe tady říká o svým bratrovi divný věci.
Řekni jí, že to není pravda.
A co říkala?
Říká, že Eugene pomáhá té uprchlici Allison Wellsové.
Ale to není možný. Jenom si to vymyslela.
- Že jo? - Nevymyslela.
Phoebe, měla bys nám říct, kam odjel.
Nechceš snad, aby se tvýmu bratrovi něco stalo, ne?
Budeš mi chybět, ale nerada se loučím.
Měl bys zastavit. Nebudeme to protahovat.
To ne, žádný loučení nebude.
Nedělej si starosti.
Ale ne, mladej...
Do Mexika jedu sama.
Bojím se, že ne.
Bojím se, že jo.
A co tvoje rodina? To ji opustíš?
Víš co, Allison?
Mám rodinu i v Mexiku.
- Tvýho tátu. - Jo.
Johna Bakera.
Už je nejvyšší čas, abych ho našel.
Myslím, že nevíš, co obnáší někoho najít.
Ještě k tomu v Mexiku.
Co je ti po tom, jestli pojedu do Mexika?
Protože mě miluješ a očekáváš...
Nemiluju.
Víš co, Allison?
V noci jsem si říkal, že do Mexika sama nepojedeš ani náhodou.
Ani náhodou.
Takže to, jestli moji lásku opětuješ nebo ne, je úplně jedno.
Neopětuju.
No... je to ještě kus cesty.
Bože, co jsem udělala špatně?
Jak na sebe narazili?
Nevím, ale jestli se někdo dozví, že se schovávala u nás
a že jsem ji nezatkl...
Je mi z toho špatně.
Myslíš, že mi na tom teď záleží?
Co bude s mým synem, Georgi?
Zavolám Tadeovi a Lomaxovi.
Najdeme ho dřív než někdo jiný.
Tade? Tady George Evans.
Máš ještě tu brokovnici?
- Hlavně nezastřel jeho! - Hej!
Budeme střílet, až bude v bezpečí.
Tak jo, Tade, vezmi auto. Moje je kaput.
Máme šanci dostat třetinu odměny.
- Budeme tady moct zůstat. - Přiveď mi syna,
nebo se nevracej.
Sakra!
Otoč to, ty šmejde.
Co teď, Allison?
Máš ten revolver?
- Nebudeme přece stříl... - Máš ten revolver?
Ale nepoužijeme ho, že ne, Allison?
Když nebudeme muset, tak ne, ale musíme zastavit.
Sakra!
Chci nahlásit krádež auta.
Jo.
Poznávací značka je 3285M8.
Co se děje, strážníku?
Děje se to, že jsi nezastavil na stopce, která byla jasně vidět.
Nechal jsi zdravý rozum doma, synku?
To ne.
Omlouvám se, tu stopku jsem uviděl až na poslední chvíli.
Kam jedeš a proč?
Jedu do Lubbocku.
Jedu mýmu tátovi vyzvednout součástku.
Rozbil se mu kultivátor, takže...
A tvůj táta je kdo?
John Baker z Bismarku.
Toho neznám.
Víš, že nám tady běhá uprchlík?
Ženská. Je ozbrojená a neváhá zabíjet.
Jo, o tom jsem slyšel.
Není to ale typ člověka, s kterým bych se stýkal, takže jsem ji neviděl.
Kdybych ji uviděl, určitě to oznámím.
Jak se jmenuješ, synku?
Napíšu ti pokutu a pak můžeš jet.
Eugene Baker.
Zpomal.
Ano, děkuju vám.
Ty vole, tys to zvládl!
Je to tak!
Možná teda nejsi ten nejhorší, s kým se vydat na výlet.
Mami?
Eugenea musí někdo hledat.
Nejen táta.
Co mi to tady sakra povídáš?
Ne! Z tohodle domu ani nevyjdeš, dokud to nebude za náma.
A už o tom nemluv. Běž do svýho pokoje. Zavři si dveře.
Dobré ráno, paní Evansová.
Eugeneovi se nic nestane.
Tady Evans.
Fakt, jo?
To ne, to je můj kluk.
Omlouvám se za nedorozumění. Vyřeším to sám.
Děkuju vám.
Jsou u Matadoru, jedou na jih.
Někdo nahlásil, že mi ukradli auto.
Jdeme, pánové.
Phoebe? Pojď sem.
Phoebe!
Phoebe.
To ne!
Vraťte se!
Budeš koukat, až tady z toho zapadákova vypadneme a uvidíš tu zeleň.
Jsou tam moře zeleně. A samá vlna.
Jsou tam sytě zelený sady...
...sytě modrá voda...
Už jsem strom viděl, víš?
Jo, ale viděls někdy oceán?
Ne, to neviděl.
Hodně jsem o něm snil, když jsem byl malej.
Ale moc nevím, jak vlastně vypadá nebo jakej je.
Tys ho už viděla?
Ne, ale taky jsem o něm snila.
Až budeme v Mexiku, tak do těch jeho pevných rukou vběhnu.
Jo, to zní dobře.
Jo.
Phoebe?
Ahoj, táto.
STUDENÁ a TEPLÁ VODA SPRCHY a VANY
Ne, měla bys zůstat tady.
Ne, potřebuju si protáhnout nohu.
Allison, recepční by tě mohl poznat.
A až budeme pryč, tak všem řekne, jak jsem pěkná.
Na, tohle si vezmi s sebou.
Koukneme se, co je zač.
- Dobrý večer. - Vám taky, krasavče.
Jak to jde, když jste tady tak sám?
Nemůžu si stěžovat.
Prý tady máte volné pokoje.
Je to tak. Jeden, nebo dva pokoje?
Jeden.
Máte pokoj 17.
Jste moc hodný.
Děkujeme vám.
To byly naše poslední peníze.
Jo.
Seženeme další.
Potřebuju si dát sprchu.
Postilla Ctihodného otce Leonarda Goffinea,
kněze řádu Premonstrátského
Hej, mladej.
Nechceš sem jít taky?
Bože, to je ráj.
Chceš se osprchovat?
Máš strach?
Ne.
Stydíš se?
Proč chceš, abych se s tebou sprchoval?
Jak to myslíš, „proč“?
To je ale divná otázka.
Mně přijde rozumná.
Bože, to tě sem mám zatáhnout?
Moc o tom přemýšlíš, mladej.
Zase jsi to řekla.
Já jsem „mladej“, ale tamten blb na recepci je „krasavec“?
Potřebuješ, abych ti říkala krasavče?
To ne, já jen...
Chtěla jsem snad po tom blbovi z recepce, aby šel za mnou do sprchy?
Možná kdyby tady byl, tak by ses zeptala.
Ty jo. Běž do prdele.
Chtěl jsem tím říct...
Chtěl jsem tím jen říct...
Nevím, jestli mě tady chceš...
...nebo jestli to říkáš jen tak, abych zůstal s tebou,
protože se bojíš, že tě udám.
Kdybych tě tu nechtěla, tak bys tady nebyl.
Víš to stejně dobře jako já.
Promiň.
Děkuju.
Musíme si ale něco naprosto ujasnit.
Byla to tvoje volba.
Neprosila jsem tě, abys jel taky.
Jasný? Trvals na tom.
Spoustu toho nakecáš.
Zvykla jsem si na tvoji společnost.
Pokud ale máš sebemenší pochyby o tom, jestli tady máš vůbec být,
tak se vrať domů.
Běž domů. Buď zase malej kluk.
Jasný? Protože každou sekundou, co tady jsi,
se tvoje šance na návrat zmenšují. Rozumíš?
Tohle je svět pro dospělý lidi.
A je škaredý.
Škaredý.
Nikam nepůjdu.
Chci s tebou dojet až k oceánu.
Máš jemnou kůži.
Dobrý?
Promiň.
Asi se potřebuju vyspat.
Už jsi to někdy dělal?
- Ne. - Sedni si.
Jsi v pohodě?
Jo.
Určitě?
Já jen...
Chci být dobrej.
Tak jo. Ukážu ti, jak na to.
Nevím přesně, co se teď bude dít, ale...
...mohl bys...
Mohl bys zavřít oči?
- Proč? - Prostě je zavři.
Myslím, že by sis je měl vzít.
Nelíbí se ti?
Nebudou ti připomínat jeho?
Když je na mně uvidíš?
Ať už je Perry kdekoliv, hodinky tam určitě potřebovat nebude.
Navíc chci, aby mi připomínaly někoho jinýho.
Mám za to, že Allison Wellsová bratrovu lásku přece jenom opětovala.
A že mu po většinu času říkala pravdu.
Možná je to jen kvůli tomu, jak moc mi Eugene chybí...
...ale vždycky jsem si představovala,
že se aspoň na okamžik
před ním objevil takový svět,
o jakém vždycky snil.
V té chvíli byli Eugene a Allison tímto snem spojeni.
Věřili, že tento sen mají pod kontrolou.
Tím, koho napadlo to, co se stalo pak, jsem se nikdy moc nezabývala.
Vždy mi to bylo celkem jedno.
Život, o kterém Eugene snil, měl určité podmínky,
o kterých si Allison zajisté přála, aby je před Eugenem zatajila.
Doufala, že tuto oběť podstoupí pro jejich dobro.
Není cesty zpět, jasný? Půjdeme dovnitř a hned zase ven.
Za dvě minuty bude po všem. Sleduj čas.
Dej mi pusu.
Počítej do pěti.
Omluvte mě, ale tohle budu potřebovat.
Tohle je přepadení!
Všichni na zem!
Drž hubu! Lehni si na zem!
Slečno, vy tam být nemusíte. Vypadněte.
- Všichni klid! - Vy tam buďte.
Prosím, tohle je rodinná banka...
- Na to vám neskočím. - Nejsme pojištění!
Všichni klid! Nařiď jim to!
Dělejte, co říká!
Co teď, Allison?
Víte, co dělat. Čím rychlejší budete, tím dřív odejdeme.
- Vyslechněte mě, prosím, nejsme... - Já vás slyším.
Teď poslouchejte vy mě.
Chci, abyste otevřela tamten sejf.
Pak vám s parťákem dáme pokoj.
Dělej!
Jak to jde, Allison?
Řekněte mu, jak to jde!
Dobře! Jde to dobře!
Jde to dobře, mladej.
Jde to skvěle. Všechno dobrý.
Dělejte, co říkám. Zůstaňte ležet.
Za chvíli bude po všem, jasný?
Díky. To je vše, dámy a pánové.
Allison!
Eugene, pojď.
Jeď!
Dýchej. No tak, Eugene, nemůžeme zastavit.
- Nemůžeme. Až v Mexiku. - Musíš zastavit.
Zastav!
Eugene, no tak.
Eugene!
Eugene, musíme pokračovat!
Mladej, musíme jet.
Mladej, nastup si, prosím.
V Citizen's Pride Bank je jeden mrtvý.
Dva zločinci. Jedním z nich je Allison Wellsová. Jedou na jih po silnici 281.
Po silnici 281 jede na jih černý náklaďák. Poznávací značka 3285M8.
- Opakuji... - To jsou oni.
Do háje!
Dokážu si představit, jak ti je.
Vím, že ten pocit nezmizí.
Musíš si s tím pocitem ale nastoupit,
jinak nás zabijou.
Měl zůstat ležet.
Jo, to měl, ale byl drzej a udělal hloupost.
Nepřemýšlel jsem. Prostě jsem to udělal.
Protože jsi musel.
Jinak by zabil mě, Eugene.
A jestli měl dneska někdo umřít, jsem ráda, žes o tom rozhodl ty.
Umřel kvůli mně člověk.
Já vím. Vím, jak ti je.
Vím, jak ti je, ale musíme jet.
Musíš si nastoupit do auta, Eugene.
Allison, myslím, že tomu nerozumíš. Já to asi nezvládnu.
- Rozumím. - Nerozumíš!
Rozumím! Ale to neznamená, že si tady sednu a počkám, dokud neumřu.
Jak bys tomu mohla rozumět?
Eugene, prosím tě...
- Nasedni si do auta. - Koho jsi zabila, Allison?
Všechno, co se o tobě říká, je pravda, že?
- Nevím, jestli jsem ji zabila já. - Jak to můžeš nevědět?
Všechno se to dělo zároveň.
Kdybys tam nebyla,
byla by ta holčička dnes na živu?
Udělala jsi ze mě něco, co nejsem.
Já z tebe neudělala nic, kým bys být nechtěl.
Eugene.
Prosím tě!
Eugene!
Není to tvůj náklaďák?
Eugene!
Zůstaň tady s ní.
Eugene, do toho Mexika se pořád ještě můžeme dostat.
Nechtěls snad najít tátu?
Je mrtvej, Allison!
Nikoho tam nenajdu!
Sbohem.
Nezabíjej mě.
Phoebe, mazej do auta!
Běžte!
Jestli chceš tu odměnu, tak mě udej, a dostaneš ji.
Nebo se můžeme držet původního plánu.
Řekl jsem ti, ať jdeš do auta.
Ale Eugene tam někde je.
Nepřipustím, aby se mu něco stalo. Slibuju.
Všechno bude dobrý.
Zůstaň tady.
Je to na tobě.
Řeknu jim, že jsem tě ke všemu donutila.
Budeš moct dál normálně žít.
Musíš si vybrat, mladej.
Hej...
Nikdy jsem ti nechtěla lhát.
Pravdu jsem ti řekla způsobem, jakým jsem mohla.
A jsem, kým si myslíš, že jsem.
Jen je to prostě trochu složitější.
Mám strach, Allison.
Jo, já taky.
Radši se budu bát s tebou než sama.
Prosím...
Oceán nás očistí.
Pojďme.
Eugene!
Jdi z cesty!
To zvládneme.
Utíkej, Eugene!
Ne!
Ne! Allison!
Allison.
Bože můj. To ne.
Je konec, synku. Nemiřte na něj.
Nemiř na něj!
To je dobrý, synku.
Položte zbraně!
Položte je!
Řekl jsem vám, ať odložíte zbraně!
Na zem!
Uteč, Eugene!
A to bylo naposledy, co jsme Eugenea viděli.
Nevíme, kam jel nebo jestli se dostal až tam.
Nikdy jsem se ho nesnažila najít.
To nebyl můj osud.
To bude těmi různými otci.
Dělám však, co můžu, abych legendu Eugenea Bakera udržela při životě.
Takže kvůli tomu, co mi po něm zbylo,
kvůli té prázdnotě, kterou John v Eugeneovi zanechal
a kterou Eugene předal mně,
můžu tento příběh vyprávět.
Naposledy jsem bratra viděla před 20 lety.
Bylo to 16. dubna roku 1935.
Byl to první den, kdy snad po roce zapršelo.
Možná to bylo znamení, že Eugene našel to, co hledal.
Překlad titulků: Karel Himmer