Това е историята на моя полубрат.
Страна на мечтите
Нещата се развиха така, че ми остава единствено да я разкажа.
Юджийн ме остави с нещо далеч по-важно от каквито и да било факти.
Първото, което хората възприемат погрешно в историята му, е нейното начало.
Тя не започва с онази Уелс.
Началото е влак, пълен със заселници.
Сред съсипаните, наплашени хора, пристигнали в Бисмарк през онзи ден,
били Джон, Оливия и Юджийн Бейкър.
Семейство Бейкър се преселило в Големите равнини заради едно обещание.
Но то излязло гнило и ялово като почвата, на която се озовали.
Молели се за дъжд и запретнали ръкави да градят нов живот от нулата.
Джон обаче имал съмнения.
Вярвал, че тази земя е прокълната.
През следващите години Джон все по-често посягал към чашката, обзела го параноя.
Ума му изпълвали образи от друг живот,
в който Бог не му е обърнал гръб.
На пет години Юджийн останал без баща. - Напускаш ни?
Отворила се празнота, липса, която го мъчела постоянно.
Юджийн получил само една картичка от баща си.
В нея Джон пишел, че е открил Божието око
на най-красивото място на света,
брега на Мексиканския залив.
Оливия се постарала бързо да запълни липсата на баща за Юджийн.
След година се омъжила за Джордж Еванс,
помощник-шериф на областта, фермер и мой баща.
Но Джон Бейкър и откритият от него свят се загнездили трайно в ума на брат ми.
Не спирал да се пита какво ли е открил баща му там.
А после, когато Юджийн бе вече на 17 г.,
нещо друго прикова вниманието му.
И не само неговото, на всички ни.
Земята се обърна срещу нас, точно като в проклятието, за което говорел Джон.
Приятели американци, пропътувах девет щата...
Бисмарк бе връхлетян от 14 бури първата година.
Видях семейства, изгубили посевите си с жито,
реколтата от царевица,
останали без прехрана за зимата.
Упорито започвахме отначало, но бурите ставаха все по-яростни.
Банкери заприиждаха в Бисмарк.
Луди проповедници се деряха за Бог, за спасение...
Хората правеха единственото, което им оставаше,
докато и то стана невъзможно.
Юджийн се скри в опустелия хамбар на семейството.
Потъна в блянове по една друга съдба,
измисляше си живот, като този на героите си -
гангстерите и авантюристите от книгите.
Фиби, върни се веднага!
Явно никой не бе предупредил Юджийн за последиците от това
да мечтаеш за нещо прекалено силно.
Тук в историята се появи Алисън Уелс.
Нахлу в нея бясно,
насочила се право
към брат ми.
Прикривай ме, става ли?
Гледай го този мошеник.
В истинския живот всяка вечер би спал с различна.
Сигурно би казвал точно каквото всяка иска да чуе.
Всичко опира до това - думите.
Ако не живееш в такъв умрял градец.
Така е.
Какво става?
Да проверим, а?
Народе, имаме да ви кажем това-онова.
Хайде, замълчете, за да се чуваме.
Госпожо?
При нахлуването в "Банката на Мисури"
Алисън Уелс, убийца и крадла,
прати в небитието деветгодишно момиченце.
Деветгодишно!
То бе само една от петте души, пратени насилствено в отвъдното.
Ако видите тази жена, не й се противопоставяйте.
Тя не би се поколебала отново да убие.
Накратко, тя е сама жена, която органите на реда на Тексас преследват.
И ще я намерим!
Наградата истинска ли е?
Който я намери, взема 10 хиляди.
Ти си синът на зам.-шерифа Еванс, а?
Той е мой доведен баща.
Благодаря за желанието ти, синко,
но семейство Еванс вече достатъчно ни помага.
Прибирай се вкъщи.
Издирващият отряд - среща в църквата след службата.
Бог и съвпадението не могат да живеят на една и съща почва.
Ние, жени и мъже, сме наясно, че има ли знак, там е и Божият пръст.
И в момента общността ни е под десницата му.
Сега разбираме защо жени като Алисън Уелс...
Юджийн!
Как се влачат само!
Готов ли си?
Юджийн!
Здрасти, Джо.
Днес искам да си у дома. - Защо?
Чу за жената. Става опасно.
Мамо, отиваме да я издирваме. Няма страшно.
Ще си пазим гърбовете взаимно, обещавам.
Да си вкъщи преди мръкнало. И не се делете.
Дай ми това.
Може ли да ида? - Не.
Преди мръкнало!
Представяш ли си толкова много пари? - Иска ли питане! А ти?
Не, не мога.
Обзалагам се, че и ти не можеш.
Нападателни думи са това.
Дай ми дела си, иначе ще те пребия.
Ще умра от смях, не от юмруците ти.
Дали ще я открием мъртва? - Знам ли. Сигурно.
Как си?
Ей, какво ти е? - Нищо.
Кажи де, какво има?
Отиваме в Калифорния.
Сутринта ни съобщиха. Казаха, че се отказваме от Тексас.
По дяволите.
За колко заминаваш?
Завинаги.
Помисли. Защо да се връщаме?
Така е.
Намери си друг, на когото да хленчиш.
Не искам да хленча на друг, а на теб, Гарза.
Ще го понесеш ли? - Пусни, говедо!
Не, бързам, преди да изчезнеш.
Хвани ме де!
Ще ми липсваш, приятелю.
Хайде, давай!
Ще те размажа.
Какво ще направиш?
По-бърз съм от теб.
Винаги съм бил по-бързият.
Вярно ли си мислиш, че ще я открием тук?
Струва си да опитаме.
Казах да си тук преди залез.
Джордж иска да разговаряте.
Закъсал си го.
Ще изпълня молбата му.
Искал си да говорим.
Думата на майката е закон.
Когато майка каже на сина си нещо, той го изпълнява.
Безпрекословно.
Това е законът в семейството.
В добри и лоши времена.
Разбрахме ли се?
Да. Да, господине.
Какво е това?
Нищо.
Направи на двама ни услуга, не се дръж, сякаш съм без мозък.
С какви пари, изкарани по какъв начин, плати за тоя боклук?
Майка ти може да те оставя да ти се размине, аз - не.
В семейството ни няма място за хлапетии.
Помисли по това.
Измий се.
Гаси лампата.
Да не си гъкнал.
Не!
За теб е, ако искаш.
Как се казваш?
Аз съм Алисън. - Знам коя си.
В такъв случай би било редно и аз да знам кой си ти.
Юджийн.
Хубаво име.
Не си ли ти това?
Казаха, че си убийца. - Не съм.
Юджийн.
Ще бъда откровена с теб.
Опитвам се да се крепя, но болките в крака са адски.
Помогни ми и ще ти разкажа всичко.
Чуй ме! Юджийн, послушай!
Не съм убийца.
Няма да повярваш на разказа ми.
Като от онези книги е.
Само дето аз съм в ролята на мъжа.
Никак не е зле.
Добре.
О, боже!
Само изглежда страшно.
Не ти трепери ръката, нали?
Трябва да идеш на лекар.
Не, не. Сега ти си моят лекар.
Д-р Юджийн.
Нали? - Добре.
Почисти си ръцете с това.
Добре.
Всичко ще бъде наред.
Вземи пинцетите. Почисти ги.
Добре.
Наистина ли не си убила никого?
Не съм.
Добре.
Вземи...
Вземи спирта и го излей всичкия там.
Мамка му.
Добре. Дай фенерчето.
Така.
Виждаш ли куршума?
Мисля, че да.
Извади го.
Така.
Добре.
Мисли си за нещо хубаво.
Добре.
Така.
Добре.
Сега го превържи.
Аз ще притискам. - Дръж.
Добре.
Добре ли си?
Да.
Чувствам се добре.
Беше страхотно.
Жадна ли си?
Че чете и мисли!
Сега се връщам.
Странно нещо е съдбата.
Година по-рано Алисън била изгубила близките и стопанството си.
Пневмонията отнесла майка й и баща й.
Нямам намерение да обрисувам Алисън Уелс като лъжкиня,
както правеха други,
но ще кажа, че имаше нюх за слушателите си
и поднасяше разказа си спрямо тях.
На колко години си?
На 25.
Имаш ли си приятелка, г-н Двайсет-и-пет?
Ами... Настанявай се.
Редно е да обясня едно-друго.
Оценявам предпазливостта ти, младежо.
Но точно сега, не си решил, не си ме довършил.
Вярно е, обрах банката.
Не беше първата.
Не съм убивала никого.
Ако не си била ти, кой ги е убил?
Според версията, която Алисън разказала тогава на Юджийн,
тя била жертвата в цялата история.
След като им отнели нивите, а близките й починали, превърнала се в престъпник.
Само така можела да си върне поне нещичко.
Така стигнала до обира на банката на Гътри Плейнс.
Бил четвъртият й обир за месец, но първият, при който имало и жертви.
Тя настоявала, че вината за това е на полицията.
Ченгетата се стреснали.
Щом излязохме от банката, откриха огън.
Не им мигна окото, че по улицата имаше хора.
Според нея, отклонил се куршум на полицай сложил край на живота на момиченцето.
Разказ, като излязъл от книгите на Юджийн.
Преследваха ме.
В нейната версия тя крадяла от свят, който й бил отнел всичко,
оставил я без нищо и без никого.
Имам нужда от теб. Нямам си никого другиго.
Остани тук, докато имаш нужда.
Остани колкото искаш. - Благодаря.
Извинявай.
Няма нищо.
Май ще те моля за повече, отколкото смятам за редно.
Колко ще струва да ми помогнеш да ида в Мексико?
В Мексико ли?
Двайсет хиляди добре ли ти звучи?
Двойно повече от наградата. - Това е целта.
Имаш ли толкова пари в себе си?
Нямам и петак.
Но ме бива с банките, дори с мексиканските.
Докато мигнеш, ще съм ти осигурила пачката.
Само ми намери кола.
Точно тук трудно ще се намери.
Особено ако нямаш пари.
Може да греша, но ми изглеждаш доста способен.
Ще си почина няколко дена.
Ако в това време се посветиш на задачата, ще се споразумеем, нали?
Видях нивите ви.
Семейството ти е в беда, както стана и с моето.
А ти предлагам най-лесния начин нещата да се оправят.
Мога да те издам.
Разбира се. Би могъл.
Обаче, виж... И го казвам с цялата си откровеност!
Ако избереш този път, а си в правото си да избираш, не се залъгвай за последиците.
Няма пак да стана жертва на лъжите им.
По-добре сама да сложа край.
Или да го оставя на теб.
Тежък е животът по тези места.
Сега изборът е твой.
Явно имаш късмет.
Защо си гол?
Какво става, по дяволите?
Не се тревожи. И не говори вулгарно!
Не се тревожа, любопитствам. - Ами, недей!
Връщай се в леглото. Върви!
Днес ще идеш в града да си потърсиш работа.
Вземи и сестра си.
Да, господине. Добре.
И се приготви добре.
Казват, че ще има силен вятър.
Здрасти.
Здравей. - Може да се преоблечеш.
Чудесно.
Дано ти стане, на майка ми е.
Рядко я облича, едва ли ще забележи.
Ще забележи.
Може да дойде да си я търси.
Какво, тук? Не, няма.
Не използват хамбара, откакто сушата ни връхлетя.
Добре. Благодаря ти.
Извинявай.
Какво зяпаш? - Нищо.
Щяхме да ходим в града.
Да, но съм зает. - Да бе.
Зает съм! - Какво зяпаше?
Нищо, просто гледах как е вътре.
Не съм тъпа. Какво има там? - Нищо, като ти казвам!
Хубаво, ще ти кажа, но обещай да не влизаш сама да търсиш.
Не искам мама или Джордж да влизат, докато не почистя.
Какво да чистиш?
Първо обещай.
Обещавам. Кажи!
Две мъртви кучета. Проснати там, в кръв, с червата навън, в пръстта.
И е пълно с мухи.
Кучета ли? Чии са?
Ничии.
Божии твари.
От какво са умрели?
Сигурно са ги нападнали койоти. - Много тъжно.
Такъв е животът.
Къде отиваш?
Ще се видя с Джо Гарза.
За какво? Нека да дойда! - За нищо. И - не!
Здрасти, Юджийн!
Защо ме домъкна тук, Еванс?
Искам да поговорим на четири очи.
Очаквах днес да търсим онази жена.
Затова се вдигнах по първи петли.
А теб никакъв те нямаше.
А сега пък това.
Откога се познаваме?
От куп години по мои сметки. - Не си ме дънил. И винаги съм ти вярвал.
Нали така? Ще те помоля за нещо, което ще ти се стори нередно,
но може да отърве кожите ни.
Разправяй.
Трябва ми колата на вашите. Завинаги.
Стигна ли в Мексико, пращам ти парите.
Нещо изкукваш май.
Другата седмица отпътуваме с нея. Какво става?
Не мога да ти кажа всичко. Срещнах един човек.
Ще ми даде 20 хил. да го откарам в Мексико.
Двайсет хиляди. Ще повярваш ли? - Няма.
Дори да повярвам, пак ще те пратя по дяволите.
Ако казваш това, което си мисля, дори само да го изрека, мъртъв съм.
Не, никой няма да умира.
Бездруго ме гонят от града. А представи си това за капак.
И бялата убийца?
СЕДМИЧНО СПИСАНИЕ "ДЕТЕКТИВ"
Две мъртви кучета.
Вечерята пристига.
Какво има?
Намери ли кола?
Още не. Опитвам се.
Ще ми кажеш ли какво те мъчи? - Трябва да се махна оттук.
Да, знам.
Станало ли е нещо? - Не.
Но може да стане.
Тук не съм на сигурно място. Не е безопасно за никого.
Знам.
Тук се побърквам. Като в кафез съм.
Ранена съм, мръсна съм.
Извинявай, не исках...
Не исках да ти се развикам.
Извинявай.
Сетих се нещо, което може да те разведри.
Какво?
Можеш да се къпеш.
Чисто езеро.
Имотът е изоставен, в безопасност сме.
Ще измиеш раната, после ще я превържем.
Добре.
След пет минути тръгваме.
Ей! Това е за после.
Не издържах.
Седни.
Къде е Юджийн?
Синята ми рокля я няма. Да си я виждала?
Не съм.
Ехо?
Някой чува ли? Попитах за момчето. - С Джо отидоха да търсят работа.
Каза, че ти така си му заръчал. И щял да ни чака там.
А къде са ти обувките?
Трябва ли да се обувам?
Да. Хайде.
Здравей.
Добър вечер.
Какво зяпаш?
Нищо, аз просто...
Мислех си за баща ми.
Като бях малък, веднъж ме доведе да поплуваме.
Бях забравил.
Той вече не живее тук.
Сигурно ти е много мъчно за него.
Да, нещо такова.
Но ако се запитам защо ми липсва, не се сещам за нищо.
Не си спомням.
Странна работа.
Случвало ли ти се е?
Кое му е най-лошото на умирането, хлапе?
Не съм казал, че е умрял.
Но...
Кажи ми кое. Само спри да ми викаш "хлапе".
Не ти харесва да ти викам "хлапе"?
Да.
Не исках да те обидя. Не го казвам в смисъла на малък.
По-скоро нещо като... Били Хлапето.
Знаеш ли кой е?
Бандитът. Легендата.
Да, знам за него, но...
И с този намек не ми харесва.
Защо?
Какво толкова геройско има в някого, живял така, че да го убият на няма и 30?
Не е важно на колко години умираш.
А колко дълго ще те помнят.
Най-лошото на умирането е...
Да те забравят.
Ето затова харесвам Били.
Макар да е умрял, ненавършил и 30 г.,
постоянно някой твърди, че го е видял.
Ту се появил в бакалията, ту - на някой товарен влак...
Като призрак извън времето.
Не умираш окончателно, щом хората искат да си жив.
Не и наистина.
Ей, вие! - Нали тук било сигурно?!
Отдавна трябваше да е извън парцела.
До първо число на месеца земята си е моя!
Върви, хайде!
Едва ли видя, само ще...
Да сте виждали брат ми?
Може ли една цигара?
Имаш ли огънче? - Да.
Благодаря ви.
Казвам ви, пращайте групи да издирват.
С такава рана като нейната, не може да е отишла далеч.
Надявам се.
Малко разнообразие ще ни дойде добре.
Кой би отказал малко разнообразие!
Ърни, видя ли уликите?
Не, само казвам.
Аз пък да.
Всичко видях.
И трябва да ти кажа...
Не си поплюва, не оставя свидетели.
Какви ли не ужасии видях при уликите.
Чу ли какво разправяше Хартуел?
Бил я видял преди часове.
Била в езерцето му, вика.
Всички твърдят, че са я видели.
Затова трябва да съберем стопаните и да направим хайка.
Ако си поделим наградата, поне някои от нас ще се спасят.
Обещах на Етел този танц.
Женичката ми.
Ще танцуваш ли с тате?
Малка госпожице, каня ви.
Едва ли съм виждал по-скапан крадец от теб.
Мамка му, Гарза. Щеше да ми докараш инфаркт!
Прикривай ме. - А какво правя, според теб?
Да не бях аз, баща ти да те е посинил от бой вече.
Не ми е баща.
Бинго.
Юджийн Еванс, голяма каша забъркваш.
Да, представа си нямаш дори.
С колелото ли си?
Сядай. Хайде.
Уелс, Убийства
ТЪРСИ СЕ
ВИД: Убийство, Банкови обири
Настъпи я!
Вечна любов, А.
Не бива да влизаш тук.
Съжалявам.
Взех го за баща ми.
Искаше да го погледне вкъщи. - Баща ти?
Зам.-шериф Еванс.
Това са ключовете му. - Ти си Юджийн Еванс?
Да, господине.
Джордж си знае работата.
Доколкото знам, захапал е здраво този случай.
Да, така си е.
Хубаво, отнеси му каквото иска.
Да, господине. Благодаря.
И да поздравиш майка си.
Добре, господине.
Намерил си я, нали?
Онази Уелс.
Не се бой, няма да те издам.
Няма ли? - При едно условие.
Да ми кажеш защо си такъв подляр тия дни.
Сложно е. Объркано е.
Страх ме е.
Знам.
И мен ме е страх.
Но всичко ще се оправи, казвам ти.
Усмихни ми се.
Да те откарам ли? - Да.
Три, две, едно.
Онази вечер видях брат си променен.
В погледа му се четеше една непозната решителност.
Сякаш невидимата нишка, привързвала го към този живот, се скъса,
давайки тласък на поредица събития,
които из основи промениха семейството ни.
Може би ако познавах баща му, този поглед нямаше да ме учуди.
Шерифът те вика в кабинета си.
И аз го търся, Джанис.
Джордж. - Какво има?
Тя още е някъде наоколо.
Намерих това в края на имота на Хартуел.
А и той разправял, че я е видял.
Докато не я намерим, всички сме в опасност.
Според мен, да вдигнем обявената награда.
Така ще привлечем всеки стопанин,
всеки ратай и работник, за да я издирим.
А според теб аз за какво те викам?
Пращаш момчето си посред нощ да краде улики!
Уволнението няма да ти се размине.
Къде беше?
Знам за Пери Монтрой.
Излъга за него.
Може и за другото да лъжеш.
Не ти... Не ти казах за него, защото ми е трудно да споделя.
Била си влюбена в него ли?
Ревнуваш ли?
Да.
За пръв път виждам такова нещо.
Беше права.
Тук не е безопасно за теб.
А и за нас, ако става на въпрос.
Двайсет хиляди, така ли каза?
Дай ми кола и изчезвам завинаги.
И аз, и дългът на вашите.
Джордж се връща по-рано.
Шефът ме изгони. Знаеш ли защо?
Взел си улики. Къде са?
Няма ги. - Къде ги скри?
Не помня.
Всички те бяха лъжи, безочлива измислица.
Как ти хрумна да решиш, че е невинна?
Знам разни неща. - Знаел неща!
Крушата не пада по-далече от дървото.
Същата откачалка си като баща ти.
Вярно, аз те отгледах, но нямаш нищо общо с мен.
И слава богу!
Мамка му.
Къде са?
Ще пукнеш като Джон Бейкър. Ще почерниш майка си.
Не е мъртъв. В Мексико е.
И един ден ще го намеря.
Да бе, разбира се! В Мексико.
Отсега нататък тази врата няма да се затваря.
Давай. По дяволите.
Мамка му.
Хайде!
Не спирай.
Божичко. Няма нищо.
Виждам звезди.
Не, не...
Не, ще издържиш!
Хайде, ще успеем. Давай.
Ти бягай!
Не.
Ще се видим в Мексико.
Боже.
Здрасти, татенце.
Радвам се, че си тук.
Какво е станало?
Трябва да стоиш вътре.
Ако ги крие, значи са в хамбара.
Недей.
Има нужда от майка си.
Може би на теб ще каже какво става.
Той съжалява за случилото се.
Каза ми и какво си направил.
Гледам да помогна.
На кого?
Джордж е уволнен.
Юджийн, погледни ме!
Няма да мине и месец и ще останем без покрив.
Джордж каза, че Джон Бейкър е мъртъв.
Не е излъгал.
Помниш ли картичката, която получи от него, когато беше на 6 г.?
Разбира се.
Не беше последната му.
Но всяка следваща изгорих.
Пишеше всеки месец, всяка следваща - по-лоша от предходната.
Всяка дума в тях бе за Господ, за хората,
за чудатостите, които видял, но това бе само бръщолевене.
Пропи се, умът му го напусна.
Не можех да оставя момченцето му да чете такива неща.
Лъжех те, но то беше от любов.
Сега ме лъжеш, майко. - Не.
След пет години картичките спряха.
Предполагам, че е умрял, затова.
Не, няма как да знаеш. Не.
Юджийн!
Виж, аз...
Съжалявам.
Боже.
Той ли затвори вратата?
Не, аз.
Обясни ли нещо смислено?
Не.
Трябва да ми помогнеш. Той няма да иде никъде.
Онзи ден се запомни като "черната неделя".
Окръг Чайлдрес не бе виждал по-страшна буря.
За Юджийн това бе знакът, който чакаше.
Фиби, аз заминавам.
Ще тръгвам, дойдох да се сбогувам.
Вземи ме с теб.
Дори не знаеш къде. - Много важно.
Отиваме в Мексико.
Мексико... Ще науча испански.
Не, ти оставаш тук.
Ще пратя пари, много пари.
Откъде ще ги вземеш? - Не те засяга.
Това е за добро.
Защо отиваш?
Май съм влюбен.
Не знаеш какво е любов.
Ти пък нали знаеш!
Знам, че ако ни обичаше, щеше да останеш.
Ако обичаш мен. - Фиби, обичам те!
Тогава остани.
Ще се видим скоро.
Обещавам.
Тръгвай. Стига си го протакал.
Цяла нощ бях на тръни.
Представях си се на негово място,
лежащ в леглото, след като баща му си е тръгнал.
Като утихна бурята, Джордж провери хамбара.
Остана разочарован, понеже не намери нищо.
Яденето е готово.
Ще събудиш ли момчето?
Джийн?
По дяволите.
Замина с онази жена.
Каква жена, какви ги говориш?
Алисън Уелс, бегълката.
Какво говориш?
Не, истина е.
Колата я няма.
Фиби говори врели-некипели за брат си.
Кажи й, че са глупости.
Какви ги разправя?
Че Юджийн бил помагал на Алисън Уелс, бегълката.
Но това са небивалици. Момичешки измишльотини.
Нали? - Не са!
Най-добре ни кажи къде е отишъл.
Нали не искаш да пострада?
Ще ми липсваш. Мразя сбогуванията.
Отбий след малко. Да не протакаме.
Не, няма да има сбогуване.
Не го мисли.
Олеле, не. Недей, хлапе.
Отивам в Мексико сама.
Боя се, че не.
Боя се, че да.
А вашите? Ще ги изоставиш ей така?
Знаеш ли...
Имам роднини и в Мексико.
Баща ти. - Да.
Джон Бейкър.
Крайно време е да го намеря.
Не си наясно какво се иска, за да откриеш някого, какво остава - в Мексико.
Какво те засяга дали ще дойда?
Засяга ме, защото си влюбен и очакваш... - Не, не съм.
Знаеш ли...
Снощи се зарекох, че няма начин да те оставя да ходиш сама в Мексико.
Няма да го бъде.
Така че дали и ти ме обичаш, или не, няма значение.
Не те обичам.
Какво пък... Пътят е дълъг.
Боже, къде сбърках?
Как са се срещнали?
Не знам, но ако се разчуе, че жената се е укривала тук, а не съм я арестувал...
Дори не ми се мисли.
Сега това изобщо не е важно.
Какво ще стане със сина ми?
Ще викна Тейд и Ломакс и ще го намерим, преди някой друг да е успял.
Тейд? Джордж Еванс е. Ловната пушка още ли е у теб?
Няма да стреляш по сина ми!
Никой няма да стреля по него.
Тейд, ела с колата си, моята е на трупчета.
Ще си разделим по една трета от наградата.
И ще запазим къщата. - Върни ми сина ми!
Или не се връщай!
Мътните го взели.
Връщай се, копеле.
Алисън, какво ще правим?
Пистолетът у теб ли е?
Няма да... - Кажи, че го носиш!
Няма да го използваме, чу ли?
Ако не се налага. Но трябва да отбием.
Мамка му.
Подавам сигнал за открадната кола.
Да.
Номерът е 3285 M8.
Какво има?
Пропусна знак "стоп".
Забравил си здравия разум вкъщи?
Не, господине.
Съжалявам, просто го видях твърде късно.
Накъде така? По каква работа?
Отивам в Лъбок.
Ще занеса една част на баща ми.
Лостът му е счупен.
Кой ти е баща?
Джон Бейкър от Бисмарк.
Не го знам.
Нали си чул за беглеца?
Жена. Въоръжена, готова да убие.
Да, чух нещо.
Не е човек, с когото бих се срещал, така че не съм я виждал.
Ако я видя, веднага ще съобщя.
Как ти е името?
Ще ти напиша акт и заминавай.
Юджийн Бейкър.
И карай по-бавно.
Добре. Благодаря ви.
Браво на теб!
Да!
Ще излезе, че не е толкова зле да пътувам с теб.
Мамо?
Някой трябва да се грижи за Юджийн.
Не татко.
Какво значи това сега?
Няма да си покажеш носа навън, докато това не свърши!
Да не съм чула и думица! Прибирай се в стаята си и заключи.
Добро утро, г-жо Еванс.
Момчето няма да пострада.
Еванс.
Ти да видиш!
Не, не. Синът ми.
Съжалявам за объркването. Ще се оправя лично.
Благодаря за което.
Близо до Матадор са, отиват на юг.
Някой е съобщил, че колата я няма.
Хайде, момчета.
Фиби, ела тук.
Фиби!
Фиби.
Не, недей.
Върни се!
Само да се махнем от това проклето място, чака те ослепителна зеленина.
Пълно е с реки, лъкатушат, вият...
Като ярка зелена овощна градина.
А водите - кристално сини.
И преди съм виждал дървета.
Да бе, а океан?
Не съм.
Като малък, все за него мечтаех.
Но не знам как точно изглежда, какъв е.
Ти виждала ли си го? - Не съм. Но и аз си мечтаех за океана.
И смятам да се хвърля в огромните му разпенени лапи, щом стигнем в Мексико.
Чудесна идея.
Фиби.
Здравей, тате.
Не, ти оставаш тук.
Не, трябва да се поразтъпча. - Служителят може да те разпознае.
А после ще разправя каква красавица съм.
Вземи го.
Да видим с какво имаме работа.
Добър вечер. - Добра да е, красавецо.
Как си в тази самотна вечер?
Бивам.
Пише, че има свободни стаи.
Има. Една или две стаи?
Една.
Седемнайсета.
Много сте мил.
Благодаря ви.
Последните ни пари.
Да.
Ще намерим още.
Ще взема душ.
Правила на Гофен, Догми и морал в Посланията на Евангелията
Хлапе?
Няма ли да дойдеш?
Боже, като в рая е!
Ще се изкъпеш ли?
Да не те е страх?
Не.
Или те е срам?
Защо ме викаш при теб?
Как така "защо"?
Много странен въпрос.
На мен ми се струва разумен.
Искаш да те довлека насила ли?
Много ги мислиш нещата, хлапе.
Ето, пак.
Аз съм "хлапе", а тъпакът на регистратурата е "красавец".
И на теб ли да ти викам така?
Не, просто...
Да съм поканила тъпака под душа при мен?
Ако беше тук, можеше и да го направиш.
Опа. Майната ти.
Казвам само...
Казвам само,
че не съм сигурен дали искаш да дойда,
или го правиш, за да ме задържиш наблизо,
от страх да не те издам.
Нямаше да си тук, ако не исках.
Наясно си с това.
Извинявай.
Благодаря.
Но държа едно нещо да е повече от ясно.
Това бе твоят избор.
Не съм те молила да идваш.
Нали така? Ти настоя.
И вкара доста красноречие.
А и свикнах с компанията ти.
Но ако имаш каквито и да било съмнения, че мястото ти е тук,
прибирай се вкъщи.
Върни се, бъди си пак хлапе.
С всеки изминал миг, през който още си тук,
шансовете да се върнеш намаляват, нали разбираш?
Този живот не е за хлапета.
Противен е.
Противен.
Никъде няма да ходя.
Искам да отида при океана с теб.
Кожата ти е нежна.
Нали?
Извинявай.
Имам нужда от сън.
Правил ли си го?
Не. - Легни.
Всичко наред ли е?
Да.
Сигурен ли си?
Искам да...
Да съм добър.
Ще ти покажа как.
Не знам какво ще стане сега, но...
Може ли да...
Затвори си очите.
Защо? - Не питай, зажуми.
Искам да го носиш.
Не ти ли харесва?
Няма ли да ти напомня за него?
Като го гледаш на ръката ми?
Където и да е Пери, часовник не му трябва.
Искам да ми напомня за другиго.
Убедена съм, че Алисън Уелс е обикнала брат ми.
И че не е излъгала. Поне не за всичко.
Може би е защото Юджийн страшно ми липсва,
но винаги си представям как, поне за момент,
светът се е разкрил пред него точно такъв, какъвто той го мечтаеше.
Мечтата бе това, което свърза Юджийн и Алисън тогава.
И са мислили, че тя им е подвластна.
Никога не ме е вълнувало особено кому е хрумнал следващия ход.
За мен беше без значение.
Някои неща от живота, за който Юджийн мечтаеше,
Алисън сигурно е искала да държи в тайна от него.
Цена, която сигурно се е надявала да е платила.
Няма връщане назад. Ще е бързо - влизаме и излизаме.
Не повече от две минути. Засечи на часовника.
"СИТИЗЪНС ПРАЙД БАНК"
Целуни ме.
Брой до пет.
Извини ме, но това ще ми трябва.
Това е обир!
Всички - по очи!
Млъквай и лягай на пода.
Излизай оттам. Ела тук.
Успокойте се. - Стой там.
Моля ви, това е семейна банка.
Не на мен тия. - Нямаме застраховка.
Успокойте се всички. Кажи им, веднага!
Изпълнявайте каквото кажат.
Алисън, сега какво?
Знаеш си работата. Побързай, за да изчезнем бързо.
Моля ви, послушайте ме. Не сме... - Чувам аз.
А сега чуй и ти.
Отваряй сейфа и после ви оставяме на мира.
Хайде!
Какво става там?
Кажи му, че всичко е наред.
Всичко е наред. Наред.
Всичко е съвсем наред.
Всичко ще бъде наред. Изпълнявайте каквото ви се каже.
Ще свърши, докато мигнете.
Благодаря. Това е всичко.
Алисън!
Хайде, Юджийн!
Давай!
Дишай. Не можем да спрем.
Не и преди да стигнем в Мексико. - Отбий.
Спри!
Моля те, Юджийн.
Юджийн!
Моля те, трябва да продължим!
Трябва да вървим, хлапе.
Хлапе, моля те, качвай се.
Един мъртъв в "Ситизънс Прайд Банк" в Станли.
Двама бегълци, едната от които е Уелс, се насочват на юг по шосе 281.
На юг по шосе 281. Номерът на колата е 3285 M8.
Това са те.
По дяволите.
Знам как се чувстваш в момента, както и че това чувство няма си иде.
Но го изпитвай в колата това чувство, иначе ще ни убият.
Не биваше да става.
Точно така. Но прояви наглост и глупост.
Дори не се замислих, направих го.
Наложи ти се. Иначе щях да съм на неговото място.
Ако някой е трябвало да умре днес, радвам се, че ти избра.
Виновен съм за смъртта на човек.
Знам как се чувстваш.
Знам какво ти е. Но трябва да вървим.
Трябва да се качим в колата.
Мисля, че не разбираш. Не мога да го направя.
Разбирам и... - Не!
Разбирам! Но това, че разбирам, не значи, че ще стоя и ще чакам да умра.
Откъде знаеш какво ми е?
Моля те.
Моля те, качи се в колата. - Кого си убила?
Ти си точно такава, каквато казват!
Не знам дали аз я убих. - Как може да не знаеш?
Всичко ставаше едновременно.
Ако ти не беше там,
момиченцето щеше ли да е живо?
Накара ме да сторя нещо, което ми е чуждо.
Не съм те карала насила нищо.
Юджийн.
Моля те.
Юджийн.
Това не е ли колата?
Юджийн.
Остани при нея.
Още не е късно да идем в Мексико.
Нали търсиш баща си?
Няма го. Мъртъв е.
Никого няма да намеря.
Сбогуваме се.
Не ме застрелвай.
Фиби, качвай се в колата.
Отивай!
Ако искаш наградата, предай ме.
Или да продължим по плана.
Казах да се качваш в колата.
Юджийн е там!
Няма да позволя да му се случи нещо. Обещавам.
Спокойно. Всичко е наред.
Стой тук!
Оставям ти да решиш.
Ще им кажа, че съм те принудила.
Живей както искаш.
Човек си носи кръста, хлапе.
Не съм те излъгала умишлено.
Казах ти истината, каквато я знам.
Такава съм, за каквото ме взе.
Но нещата са малко по-заплетени.
Алисън, много ме е страх.
И мен.
По-добре да се боим заедно, а не сами.
Моля те.
Ще си направим кръщение в океана.
Да вървим.
Юджийн!
Дръпни се настрани.
Ще успеем.
Бягай, Юджийн!
Не!
Алисън! Не!
Алисън!
Господи. Не!
Всичко свърши, синко. Свалете оръжията.
Свали я!
Всичко е наред.
Свалете пушките.
Свали, казах!
Казах ти да свалиш пистолета.
Легни на земята.
Юджийн, бягай!
Повече не видяхме Юджийн.
Не знаем накъде замина, дали е стигнал дотам.
Никога не съм се опитвала да го намеря. Съдбата ми беше друга.
От различни бащи сме, явно заради това.
Но правя каквото мога да поддържам жива легендата за Юджийн Бейкър.
С оставените ми средства,
същото реално отсъствие, което му бе оставил Джон Бейкър,
което той предаде и на мен,
разказвам историята му.
За последен път видях брат си преди 20 години.
Беше 16 април 1935 г.
Първият ден от почти година, в който валя.
Може би бе знак от небето, че Юджийн е намерил каквото търсеше.
Превод на субтитрите: Албена Христофорова