EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Helten min er den berømte astronauten Grant Kelly.
Han var modig og smart, og han var også min biologiske far.
Han ble født i Detroit i Michigan.
Han fikk stipend til MIT da han var 17
og gikk ut som den beste i klassen.
Så gikk han videre til romfartsprogrammet.
Han fikk dra til månen og Mars, som er veldig langt borte.
Lenger borte enn Disneyland i Frankrike.
Han var en av de første som fikk jobbe på Alpha Centauri-programmet.
Jeg fikk aldri møte Grant Kelly. Han døde før jeg ble født.
Men alle som kjente ham, sa han var veldig modig.
Derfor er han min helt.
Takk, Judy, det var en strålende presentasjon.
Jeg er ikke ferdig.
Min andre helt er min adopterte far, John Robinson.
Han er Navy SEAL og beskytter oss mot slemme folk.
Han forteller også morsomme vitser
og lager kakao når jeg er syk.
Han leser alltid nattahistorier, selv når han er langt borte.
Jeg er veldig heldig som har to helter å se opp til.
Hvordan går det der nede, John?
John?
Tro det eller ei,
jeg har hatt det verre.
Hvordan går det der oppe?
Vi har omtrent fire timer igjen før vi når deg.
Du må holde ut.
Holde ut.
Ja.
KOLONISTBASE 3 MIL FRA BRØNNSTEDET
Mulig fraktur i rygg og hodeskade.
Flere blodutredelser.
Antageligvis indre skader.
Ja, pulsen er svak
og ujevn. Oksygenering er hindret.
Temperaturen synker.
Han er bradykardisk.
Vi må gjøre en CT av hode og ryggrad.
Hva er det?
Jeg vet ikke.
Men det gjør metallet til et merkelig spon.
Jeg har aldri sett noe ruste så fort.
Chariotene er laget av en jernholdig legering.
Mest titan, så det er ikke rust, men en slags kjemisk infeksjon.
Hvordan kan det gå an?
Svaret på hvordan sett-inn-dårlig-ting-her er mulig...
Det er alltid det samme. Vi er på en fremmed planet.
Det spres ved kontakt.
Flott.
Alle sammen, hør her.
Alle kjøretøy står stille på basen inntil videre.
Det gjelder Charioter, Jupitere, alt.
Hei, Judy, hører du meg?
Ja. Jeg har levert en pasient. Jeg er på vei tilbake til deg nå.
Fort deg.
Jeg falt og ble stukket av en stang.
Stukket?
Vel, kanskje heller spiddet.
Kan du si meg nøyaktig hvor såret er?
Venstre side,
rett under magen.
Hvor mye blod har du mistet?
Det fosser ikke ut, så moderat.
Jeg legger press på det nå.
Kan du lese av målingene dine?
Pulsen er 100,
blodtrykk er 140 over 80.
Og temperaturen er 37.
Temperatur og blodtrykk er normale.
Høy puls, men det er forventet.
Jeg vet ikke om du har skadet et vitalt organ,
men det høres ut som om stangen er stabil, derfor har du ikke blødd i hjel.
Så heldig jeg er, da.
Pappa, du må ikke røre deg.
Mer skade kan gjøre at du blør enda mer og gi deg hypovolemisk sjokk.
Du må få en adrenalinsprøyte asap for å få opp blodtrykket,
og antibiotika mot blodforgiftning.
Vel, du vet hvor jeg er.
Ok.
Følg med på målingene.
Jeg er der straks.
Judy Robinson til Hapgood.
Dette er Hapgood.
Hvor fort når dere faren min?
Om tre timer og førti minutter.
Han kan ikke vente så lenge.
På borestedet var det en haug med lange rør.
Caledon-rør.
Kan de sendes ned? Jeg kan bruke dem til å sende utstyr.
Judy, du kan ikke ta Charioten.
Det var en ulykke på borestedet.
-Ja, faren din er innesperret. -Nei, skadd.
Jeg når ikke moren min, så jeg må ned til ham.
Charioten kan bryte sammen før du når frem.
Du blir stående i ødemarken.
Så må jeg redde to.
Han vil dø hvis jeg ikke gjør dette.
Jeg vet om risikoen.
Kjør.
Bare hold deg innenfor grensene.
Skjønner.
Jeg så det roboten så.
Jeg så på en hoodoo-stein.
Den der.
Så han har vært her hele tiden.
Har han det bra?
Jeg vet ikke.
Jeg så bare et glimt.
Fint at du skal hente ham.
Jeg savner stjernefjeset.
Hvordan skal dere finne nettopp den hoodoo-en?
Det må være millioner av dem.
Jeg kryssrefererte dataene fra det bildet
med kartoversikten over planeten.
Det ser ut til at
roboten er omtrent 20 mil øst for basen.
Faren deres vil være ferdig i brønnen, og så kan vi kjøre dit på én dag.
Sikkert at dere ikke trenger meg?
Er du bekymret for å være her oppe alene?
Uten foreldre som passer på?
Jeg skal nok overleve.
Du skal på skolen i dag.
Trodde det var en spøk.
Du har ikke vært på skolen på syv måneder.
Dere tvinger oss til å studere hver dag.
-Du burde være glad for forandringen. -Will skal ikke på skolen.
Bare hold deg unna trøbbel.
Eller,
vent til jeg kommer tilbake.
Hei, Mr. Adler.
Det er bare Ben.
Utskyting av transportferge starter.
Hold avstand.
Maureen.
Lufttrykk stabilisert.
Takk for at jeg får bli med.
Vi vet begge at du ville ha blitt med uansett.
-Skulle tro du ville ha bistand. -Vi er vant til å gjøre ting alene.
Jeg har lagt merke til det.
Du, jeg vet hva jeg kan,
og jeg vet hva han kan.
Men du vet ingenting om meg.
Allikevel er vi alle fortapt her ute sammen, og må stole på...
...at synene til en tolvåring skal føre oss hjem.
Utskyting starter om tretti sekunder.
Jeg innrømmer at jeg ikke forstår det.
Wills kontakt med roboten er et mysterium.
Jeg kunne gjette på vitenskapen...
...men jeg tror det stikker dypere.
Forsegler kabinen for frakobling fra luftlås.
Noe vi bare må ha tro på.
Det er ikke lett for folk som oss.
Frakobling om ti, ni, åtte,
syv, seks, fem, fire, tre, to, én.
Er det kaptein Radic? Hva skjedde?
En av legene sa at han bare kollapset.
Hun ante ikke hva som feilte ham.
-Hvilken lege? -En terapeut.
Jeg tror hun sa hun het dr. Smith.
Håper dette passer deg.
Flere av kontorene ble ødelagt i det første angrepet.
Det er perfekt.
Tusen takk.
Bare hyggelig, dr. Smith.
Blanke ark.
Du ble arrestert.
En liten misforståelse.
Hva gjorde du med Radic?
I det ene øyeblikket var alt bra...
...og i det neste lå han på gulvet.
Alt skjedde så fort.
Og nå har du eget kontor?
Hvor skal jeg ellers ta imot pasienter?
Alle har vært igjennom så mange traumer.
Jeg vil gjøre det jeg kan.
Hjelpe alle til å få det bedre.
Og gå videre.
Hvis du unnskylder meg, har jeg mye å gjøre nå.
-Hvis du ikke vil ha en avtale? -Nei takk.
Nei.
Kom igjen.
Nei.
Du er for øyeblikket 24,5 kilometer fra din destinasjon.
Jeg klarer det ikke.
Det er for vanskelig.
Det er vanskelig, men du må fortsette å prøve.
Jeg løper bare. Jeg er flink til det.
Du er flink til å løpe.
Du er flink til det meste.
Men noen ganger
vil det være noe som ikke er så enkelt.
Det betyr ikke at du bare gir opp.
Ok, skal vi prøve igjen?
Kom igjen, gjør et forsøk til.
-Ikke slipp før jeg sier i fra. -Nei da. Klar?
Ikke slipp!
Jeg er her. Jeg er rett her.
Hei, du klarer det.
Du klarer det!
Ok, slipp!
Se på deg!
Se, pappa! Se på meg!
Jeg ser deg!
Judy til pappa, hører du meg?
Ja, jeg er her.
Hvordan går det?
Hverken verre eller bedre.
Ok, det er bra. Ingen endring.
Det som gjorde at drillen falt sammen, påvirker nå Chariotene.
Den jeg har, brøt sammen nå.
Jeg må gå til fots herfra.
-Hvor langt unna er du? -Omtrent tjuefire kilometer.
-Det er for langt. -Ikke for meg.
Hvis jeg løper med en fart på fem minutter per kilometer,
er jeg der om to timer.
Du snakker med tidligere kretsmester i løping.
Jeg husker det.
Vær forsiktig.
Husk, timen starter om to minutter.
AVFALLSPRESSE BEGRENSET ADGANG
Penny.
Vijay.
Vi visste ikke om vi kom til å se dere igjen.
Ja, jeg vet.
Jeg trodde du var på planeten med de andre kolonistene.
Skal ikke faren din representere der?
Pappa er det, men mamma er her med logistikkteamet,
så de sørger for at lagrene er fulle og klare til folk kommer tilbake.
Skjønner.
Vil du...
-Nei. Det går bra. Jeg sitter... -Ok.
Velkommen tilbake, alle sammen!
-Fint å se deg igjen, Penny. -Fint å bli sett, mr. Jackson.
Siden det ser ut til at vår tid på denne planeten går mot slutten,
ville det være feil...
Men da sees vi.
Ja. Vi sees.
...å studere den unike vegetasjonen
som vi skal forlate.
For dette prosjektet skal vi jobbe sammen i par.
Så la oss finne partnere.
Jeg er med Vijay.
Er du sikker? Kanskje det var en tilfeldighet?
At han ble syk en time etter at han arresterte henne,
og nå er han i koma fordi hjernen ikke slutter å svulme opp?
Du må si det til faren min.
-Han tror oss ikke uten bevis. -Oss?
Mr. Jackson?
Kan vi gå og vaske oss?
-Vijay sølte og... -Jada.
Du ser sliten ut!
Førstemann til søppelkassa.
Ja. Hvis du vil det.
Sikkert at du ikke svimer av, gammer'n?
For det første er jeg ikke gammel.
For det andre svimer ikke Navy SEALs av.
Én, to, tre. Løp!
Klarer det fremdeles.
Førstemann til bilen.
Hva, alt nå?
Ja. Du tar meg igjen.
Pappa, hører du meg?
Ja, jeg er her.
Hvordan går det?
Kanskje litt varm.
Hva er temperaturen?
Den er 39.
Det er ikke litt varm! Hva er blodtrykk og puls?
Åttiåtte over femti.
Og 110.
Blør du fortsatt?
Kanskje litt mer.
Du blør inn i bukhulen.
Er du der fremdeles?
Jeg fant en raskere rute. Jeg er der snart.
Advarsel. Grensegjerde deaktivert.
Advarsel. Du er utenfor grensegjerdet.
For din sikkerhet, vennligst snu.
-Slutt å se. -Jeg gjør ikke det.
Vi sees ikke på syv måneder, og jeg gjør ulovlige ting for deg alt.
Du insisterte på å bli med.
Som om jeg ville gi deg koden som låser opp alt på Resolute.
Den du stjal fra faren din.
Det er noe annet.
Fort.
Vent. De programmerer pressen til å skru seg på hver time.
Jeg tror det går bra.
Så masse søppel.
Vi ser etter en blå søppelsekk.
Du først. Dette var din idé.
Ok. Greit.
Dette klarer jeg ikke.
Kom igjen. Bare pust gjennom munnen.
Jeg vil ikke ha det i munnen.
Greit. Kan du bare hjelpe meg opp, da?
Takk.
Jeg går og ser her, og du ser der.
Husk disse tre reglene når du er i villmarka.
Kan bety forskjellen mellom liv og død.
Pappa, vi skal til et godt oppmerket turområde.
Og en vannpark.
Ikke la det ligge igjen mat... Du vil ikke tiltrekke dyr.
Regel nummer to, husk alltid brannreglene.
Hva er årsak nummer én til skogbrann?
Mennesker.
Riktig.
-Det tar meg til regel nummer tre... -Jeg melder når jeg er der.
Hva er regel nummer tre?
Aksepter det uventede.
Når noe går galt, så ikke bare stå der og klag.
Vurder alternativene.
-Og fortsett. Glad i deg! -Glad i deg, også.
Ha det gøy.
Aksepter det uventede.
Vurder mulighetene.
Og fortsett. Glad i deg! Ha det.
Dette tar en evighet. Mr. Jackson kommer til å lete etter oss.
-Herregud. -Fant du den?
Noen andre kjøpte Oreo.
Hva gjør du?
Ingenting.
-Du så inni den pakken. -Neida.
Du så etter om det var noen igjen.
Hva slags person tror du jeg er?
Sist vi var sammen,
var vi i en hule med bæsj, og nå står vi til knes i søppel.
-Kanskje universet vil fortelle oss noe. -Ja, vi stinker sammen.
Men vi er liksom venner nå?
Du er den eneste jeg kjenner på Resolute,
så, ja. Klart.
-Som venn, kan jeg spørre deg om noe? -Så lenge du kan gjøre to ting samtidig.
Hva mente du da du sa jeg var dårlig til å kysse?
Da vi var på den andre planeten, sa du det.
Vi er i et rom
som lukter som tåfis
og spy.
-Og du vil snakke om kyssing? -Jeg har aldri fått klager før, så...
-Synd jeg dro ned gjennomsnittet. -For mye lepper?
-Ikke nok? -Vi gjør visst dette.
Dårlig ånde? Emory gir meg sure oppstøt, og jeg har ikke mer tyggis
Jeg husker ikke...
Og så stivner jeg når jeg blir overrasket, som den dagen.
Vanligvis kan jeg forutse at et kyss vil komme,
og da har jeg avslapningsteknikker...
Å, herregud, stopp!
Du har visst tenkt på dette i månedsvis,
så jeg skal være helt ærlig med deg.
Jeg er kanskje ikke den som burde bedømme kyssing.
Men du sa det var...
Ja, jeg vet hva jeg sa.
Bare hør hva noen andre mener.
Herregud.
Det var ditt første kyss.
Hvis det var sant,
ville jeg gjerne komme tilbake til det
når jeg har noe å sammenligne med.
Kan vi fokusere på å stoppe en kriminell mesterhjerne nå?
Herregud.
Jeg fant den.
Tom NRE-pose...
et bananskall...
skittent papir...
bananskall.
Gud, et bananskall.
Smith elsker visst bananer.
Vent litt.
Det står noe på denne.
Hva står det?
DREPT
Drept.
Er det det jeg tror det er?
Vi må komme oss ut herfra. Kom igjen.
Nei.
Penny, kom!
Jeg kan ikke... foten sitter fast.
Kom igjen.
Penny, dra!
Jeg drar!
Jeg beklager. Jeg må gå!
Vijay!
Vent, hvor går du?
Nei. Vijay!
Hvor går du? Hjelp!
Nei! Vijay! Nei.
Takk, Vijay.
Hvis du ikke hadde redde meg...
Trodde du jeg gikk fra deg?
Ikke fordi jeg måtte gå og slå av maskinen.
Jeg vet ikke hvordan du ellers ville ha gjort det.
Jeg må innrømme noe.
Hold det for deg selv,
for jeg vil ikke måtte vitne mot deg.
Du var mitt første kyss òg.
Ja...
Det er jo åpenbart når man ser tilbake på det.
Han oppfører seg så voksent nå
at jeg glemmer hvor liten han ser ut når han sover.
Mine barn pleide å sovne hver gang vi var i bilen.
Har du barn?
Tvillinggutter. Noen år eldre enn Will.
Kanskje Penny kjenner dem.
De er alt på Alpha Centauri med kona mi.
De var i den femte kolonistgruppen.
Dro du ikke med dem?
Jobben min krever at jeg reiser frem og tilbake på Resolute.
Vanligvis tre måneder av gangen.
Nå er du her.
Det er tøft.
Takket være din sønn
har jeg et håp om å se dem igjen.
Så det er bra han sto på testen, da.
Unnskyld?
I journalen hans sto det at han hadde problemer med førkvalifiseringen.
Men han klarte seg åpenbart.
Ja. Det gjorde han.
De fjernet den parken vi pleide å løpe i.
Jeg tror det er et lite kjøpesenter nå.
Ja, ingen løper utendørs lenger.
Sant.
På grunn av luften.
Mamma sa at du virkelig hjalp til mens jeg var borte.
Hjalp Penny og Will med leksene...
...lagde mat...
...mens du studerte til de medisinske eksamenene.
Det er mye press for en attenåring.
Nå er jeg tilbake.
Du trenger ikke å jobbe så hardt.
Å være med familien er ikke jobb.
Jeg mente ikke...
Det jeg mente, var...
At du vil ting skal være som før du dro fra mamma?
Jeg...
...mente ikke at det skulle skje.
Nå er jeg tilbake.
For godt.
Og vi kan være en familie igjen.
Du...
Jeg forstår at det ikke føles bra, og at du vil gjøre det godt igjen.
Så gjør det overfor Penny og Will og mamma, men...
Ikke kom til Alpha Centauri for min del, for jeg klarer meg fint uten deg.
Judy.
Kan du høre meg?
Ja, jeg er snart fremme.
Det vet jeg.
Vet du, da jeg så deg første gang...
...var du så...
...bitte liten.
Men jeg visste at du ville bli en sterk person.
Og da jeg giftet meg med moren din...
...lovet jeg henne...
...at jeg skulle gjøre alt jeg kunne...
...for å hjelpe deg å bli den personen du var ment å være.
-Hvorfor forteller du meg dette? -Hør her...
Alle verktøy...
...alt jeg har lært deg...
Du har dem.
Du kan dem utenat.
Les av målingene dine!
Du trenger ikke faren din lenger.
Jeg vet at uansett hva som skjer deg i livet...
...vil du klare deg fint.
Fint.
La meg fortelle deg hvordan livet blir uten deg.
Mamma... vil kaste seg over jobben.
Hun vil bli kald og fjern.
Penny vil bli bitter, og hun vil bli utagerende.
Og Will...
...vil forsvinne inn i seg selv.
Alt håpet...
...det lyset han bærer i seg,
vil dø idet jeg sier du ikke klarte deg.
Og jeg, vel...
Jeg vil gjøre som alltid;
prøve å holde familien samlet, for det er min plikt.
Det er jobben min fordi jeg er glad i dem,
men jeg vil hate deg.
Jeg vil hate deg fordi du ga opp.
Jeg vil hate deg for at du tok enda en far
fra meg.
Jeg vil hate deg
for at du ikke var glad nok i meg til å prøve hardere...
...for jeg trenger deg.
Jeg vil alltid trenge deg.
Og jeg skal ikke hate deg,
og jeg lar deg ikke dø.
Ikke slipp.
Jeg er her.
Jeg er rett her.
Jeg kommer, pappa. Hold ut!
Pappa? Her har du sprøytene.
Gi deg selv adrenalin først, så antibiotika.
Pappa?
Stopp boringen! Stopp!
Pappa? Hører du meg?
Pappa?
Klarte det.
Nå må dere få meg ut av denne pokkers brønnen.
Start!
Forsiktig.
Ok, pappa.
Jeg skal gi deg en IV, ok?
Judy.
Hei.
Judy.
Jeg er her, pappa
Jeg er rett her.
På skjermen til venstre er det en vaskulær plante.
Hvis vi zoomer inn, kan vi se vevet som transporterer...
Hva står det?
NYSGJERRIGHET DREPTE KATTEN
Unnskyld meg.
Ja, kan jeg hjelpe deg?
Jeg må snakke med Penny Robinson.
Er du moren hennes?
Nei.
Jeg er dr. Zoe Smith,
terapeuten her om bord.
Jeg vil bare høre hvordan Penny har det tilbake på Resolute.
Perfekt timing.
Vi fortsetter dette i morgen.
Hei, du er Vijay, ikke sant?
Jeg har lest om deg i Pennys bok.
Hva er den lukten?
Å, det er deg.
Håper lappen du fant i søpla var verdt det.
Aner ikke hva du snakker om.
Nysgjerrighet drepte kanskje katten,
men katter gjør det ikke åpenbart når de følger etter noen.
-Vil du snakke om åpenbart? -Penny.
-Hva gjorde du med Radic? -Penny, kom.
Mener du bortsett fra å rope etter hjelp og redde livet hans?
Penny.
-Du slipper ikke unna med dette. -Du forstår ikke.
Jeg prøver å beskytte deg.
Alle tror...
Nei, alle vet...
...at jeg er et respektert medlem av den 24. kolonistgruppen.
Du må akseptere det.
For hvis du begynner å komme med ville anklager,
-som kan motbevises med fakta... -Du fant på fakta!
Jeg vil ikke folk skal tro at du innbiller deg ting,
for jeg er Dr. Smith nå.
Permanent.
For alltid.
Det betyr ingenting hva navnet ditt er. Du er den du er.
Jeg vet det er mye å be om,
men kan du ikke bare være glad på mine vegne?
Vijay.
Metallringen i rapporten din...
Lurte på når det ville komme.
Hva om jeg sa at det ikke var den eneste?
At planeten vi er på vei til; det er en der også?
Ser ut til å være samme som deres. Stormene slår til hver 23. dag.
Vi har vegret oss for å komme nær, men i typisk Robinson-stil
nærmer dere dere uansett.
Noen teorier om hva de er?
Jeg tror det har å gjøre med lynet.
Man bygger jo ikke noe så stort som et kunstprosjekt.
Det må ha et formål.
Disse symbolene på overflaten...
Lingvistene våre forstår ikke hva de betyr.
Når vi finner roboten min der nede,
kan vi spørre ham.
La oss bare håpe at vi liker svaret.
Tekst: Elin Røksund