EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Ok, hva nå?
Vi holder oss til planen.
Så det å bli sittende fast på kanten av en foss var en del av planen?
Tordenværet starter om omtrent 97 minutter.
Vi må være klare til å starte motorene da.
Husker alle oppgavene sine?
Ta metan fra luften og fyll tankene.
Ja, jeg har seilene.
Vi tar ned masten og lagrer nede.
Men la linene være.
Hvis vi skal fange kraft fra stormen,
må jeg ha hver centimeter jeg kan få til dragen. Don!
Til stede.
-Husker du hva du skal gjøre? -Ja.
Kulere når du sier det.
Penny, sørg for at Don har alt han trenger til å ta av.
-Skal vi snakke om det? -Hva da?
Den enorme metallgrøften midt på planeten.
Noe sånt skjer ikke av seg selv.
Noen bygget den. Vil du ikke vite hvem?
Selvfølgelig, men akkurat nå må vi fokusere på at
16 milliarder joule med energi skal til å slå ned akkurat her.
Alle som er for å finne et nytt sted å stå!
Så lenge vi er inne i Jupiter, er alt greit.
Skipet fungerer som et faradaybur og fører energien rundt oss
i stedet for igjennom.
Vi skal finne ut av det der nede, når vi har kommet oss i luften.
Unnskyld. Jeg fikk ingen jobb.
Din jobb er å ikke gjøre noe, ikke røre noe.
Skal vi seile igjen, roper vi på deg. Ok, nå gjør vi det.
Hun liker ikke at noen andre redder dagen.
Vet du,
jeg snakket med Will i går, og han sa
at Ben Franklin ikke var den eneste som prøvde drage-eksperimentet,
at en mann ved navn Georg Reichmann prøvde det noen uker senere.
Ja? Historiebøkene snakker aldri om den andre fyren.
Det er fordi lynet hoppet til pannen hans og drepte ham.
Will må lære å holde visse ting for seg selv.
-Hvorfor lener du deg mot veggen? -Hører du det?
-Tikkingen? -Ja.
Det er nok en av rotorene i kjøleanlegget.
Når man gjør et romskip om til en ubåt, tikker den nemlig!
Hei, Will! Hva skjer med det metanfilteret?
Et øyeblikk, jeg går til cockpiten nå.
Hva gjør du her inne?
Holder meg bare ute av veien.
Jeg har alltid vært fascinert av sjøgress.
Folk behandler det som flytende søppel,
men de forstår ikke at de bruker det hver dag.
I tannpasta, kremer, sjampo.
Alt som gjør dem vakre.
Det er som med mange ting, egentlig.
Settes bare pris på når man forstår hvor nyttige de kan være.
Er du faktisk ute etter ros, fordi du navigerte oss gjennom stormen?
Det var en ganske stor greie.
Du gjorde det for å redde deg selv.
Ikke familien min, ikke meg...
...bare deg selv.
Se på ham!
Sånn en stor gutt nå.
Du besøkte meg ikke én eneste gang mens jeg satt innelåst.
-Vi har ingenting å snakke om. -Klart vi har. Du og jeg...
Vi er de eneste som vet hvordan det er
å være tilknyttet roboten.
Du var ikke knyttet til ham.
Du brukte ham.
Er det forskjell på det?
Robotens jobb er å gi herren det han vil ha.
Jeg ville ha en livvakt...
...du ville ha en venn.
Unnskyld meg.
Jeg har en jobb å gjøre.
Å, stakkars jente! Se hva disse Robinsons har gjort mot deg.
Dette er et voldelig forhold. Du må finne deg et stopp-ord.
Gi meg den.
Har den.
Trenger du hjelp?
Ja. Har du et brekkjern eller noe sånt?
Jeg må få denne tang-aktige greia av skipet.
Bra at jeg var her.
Hva ville du ha gjort om jeg ikke var her for å gi deg denne metalltingen?
Tusen takk.
Er det bare meg, eller gir mamma meg alltid idiotjobbene?
-Å hjelpe meg er altså idiotjobben? -Jeg mente det ikke sånn.
Will får alltid de smarte jobbene, og Judy får alltid de tunge jobbene,
og jeg får jobbene som hvem som helst kunne ha gjort.
Du ser helt feil på dette, Penny.
Å fly under radaren er bra. Det er et av mine kjerneprinsipper.
På linje med: "Ikke rekk opp hånden",
"Sitt alltid bakerst" og "Vær aldri for god til noenting."
-Funker det for deg? -Ja.
Til jeg møtte dere. En gjeng med overytere.
Burde skjønt dere var trøbbel.
Don, hvordan går det?
Snakker om sola...
Er alt i orden?
Noen skrammer her og der.
Hun kunne trengt litt maling, men hun kan fly.
Jeg må bare få av disse greiene som sitter fast på skipssiden.
Tangen, ja. Den vokser på baugen òg.
Den sitter godt fast.
Den brenner nok opp i atmosfæren, men må ikke få ødelegge motorene.
Si ifra hvis jeg skal komme ned og se på noe.
Jeg må ha noe sterkere enn dette. Her. Gå inn og se om du...
Hva?
Tangen, den bet meg! Hva faen er dette her?
-Skal jeg hente Judy? -Nei. Det går bra.
Men beinet... Det kjennes numment.
-Kutter det sirkulasjonen? -Jeg vet ikke...
Herregud, jeg kan ikke bevege beinet!
-Mamma! -Penny?
-Penny? Går det bra? -Mamma!
Mamma!
John, dragen!
Nei!
Kom igjen!
Hold fast! Don! Gi meg armen din.
-Mamma, jeg glir! -Jeg har deg.
Vær forsiktig! Ikke la tangen røre deg!
-Jeg mister taket! -Kjemp imot strømmen!
Mamma, den er så sterk!
Jeg kommer!
-Hold ut, Penny! -Will, Judy, ned til luftslusen!
Penny! Maureen! Nei!
Maureen, Penny, kom inn. Hører dere meg?
-Vi er ok. -Hva gjør vi nå?
Vi er ok!
-Takk. -Jeg tror ikke "ok" skal føles sånn.
Vi puster, vi er hele... Akkurat sånn skal "ok" føles.
Sjekk etter skader på draktene.
Hull, knust glass, ødelagt filtrering.
Alt er bra.
Utrolig.
Skal vi fortsatt ikke snakke om dette stedet?
For jeg synes egentlig det er greit.
Det må være derfor lynet trekkes hit.
Metallet, det fungerer som en slags leder.
Jeg liker ikke at dere er der nede alene. Jeg prøver å komme meg ned.
John, nei.
Bli der oppe, det går bra! Vi må bare...
Vi må finne en måte å komme oss opp på.
Wow, så flaut.
-Ikke ta på tangen. -Jeg ser den ikke.
Ikke ta bilde av meg! Eller fortell noen om det...
Jeg har et rykte å opprettholde!
Ok, slutt å snakke.
Ok. Sånn.
Mamma og Penny gikk over kanten.
Pappa sa det gikk bra med dem.
Gå og hjelp dem, du. Jeg fikser dette.
-Sikker? -Ja, er du sikker?
For jeg kjenner nesten ingenting.
Gå. Bruk radioen hvis du trenger meg.
Ok? Ja, forsiktig.
Jeg har en idé.
Dragen.
Ta den ned, knyt den fast og senk enden ned til oss.
Den er lang nok til å nå ned.
-Jeg tar meg av det! -Vi tenker likt.
Vi har...
Sekstiåtte? Nei, 67!
Sekstisyv minutter.
Når vi kommer opp, sender vi opp dragen, så den er klar til lynet slår ned.
Ok, jobber så fort jeg kan.
Vær forsiktig.
Slutt å røre på deg!
Det er favorittbeinet mitt.
Derfor må jeg kutte,
for giften som påvirker kroppen din, kommer derfra.
Noe skjer.
Jeg kan ikke kjenne hodet.
Bra. Gjør jeg feil, er det ikke vondt.
Ikke morsomt.
Forsiktig.
Nesten fremme.
Pappa!
John, går det bra?
Alt i orden. Kom igjen.
Mamma, se. Dragen.
Sitter vi fast her nede?
Nei. Det går bra.
Vi har tid. John?
Ja, jeg er her.
Det er ok, vi må bare... Vi må finne en annen måte.
Jeg vet...
Bruk Will og Judy, diskuter saken.
Så gjør vi det samme her nede.
Ok.
Du, vi sees snart, ok?
Sees snart.
Vi finner ut av det.
Ok?
Ok.
Vi finner ut av det. Hva er det moren din alltid sier?
Et hvert problem har en løsning.
Kan du gjøre noe nyttig, og rydde opp her?
Gjerne, men moren din beordret meg spesifikt til å ikke...
Vel, moren min er ikke her nå!
-Må være deilig å ha makt. -Ja, hold deg til oppgavene dine.
Don, jeg tror du får anafylaktisk sjokk.
Jeg må hindre spredning av giftene før de når hjernen din,
så jeg skal gi deg en blodoverføring, ok?
Helten min.
Nei, ikke akkurat.
Det er kun én person her som har den blodtypen, og...
...det er ikke meg.
Jeg donerer gjerne til et så godt formål.
Absolutt ikke.
Det er alvor, Don.
Det er enten henne, eller kunstig koma.
Du overlever ikke ellers.
Overflaten er for glatt til å klatre på.
-Man får ikke tak. -Hva med riggingen fra mastene?
Kan vi lage et slags stillas?
Det gir oss toppen 10 meter.
Fortsatt 40 meter igjen.
Selv om vi kommer oss opp i tide,
kan vi ikke starte motoren uten dragen.
Jeg vet.
Og kommer vi oss ikke opp før lynet, overlever vi ikke.
Jeg trenger ikke flere problemer nå, jeg trenger løsninger.
Beklager, det bare...
Det er ok. Jeg forstår.
-Jeg skulle ikke ha sagt det sånn. -Det går bra.
Av alle barn å bli fanget med,
ble du fanget med meg...
-Det har ingenting å gjøre med... -Slutt.
Du ville ikke heller hatt Will her så du kunne snakke geometri?
Geometri får oss ikke ut av dette.
Og hvis Will var her, ville han ha visst det.
Judy ville ha løpt 5 mil
og funnet et tre med blader sterke nok til å bygge en stige.
Stopp. Dere har alle talenter som gjør dere unike.
Men noen talenter nyttigere enn andre.
Nå er det nok!
Håper faren din har mer hell med seg enn oss.
Det er ikke nok til å nå dem!
Tok du nettet fra lasterommet?
Jeg tok alt.
Det må finnes en annen måte.
I så fall har jeg ikke funnet den ennå.
Tenker du på roboten?
Jeg skulle også ønske han var her.
Da jeg var utstasjonert, var det noen tøffe dager.
Det som holdt meg oppe, var tanken på å se dere.
Jeg visste jeg ville gjøre alt som måtte til for å komme tilbake.
Jeg tror roboten føler det sånn òg.
Og jeg vet også
at uansett hvor sprø verden blir, går det bra med dere.
For du, moren din og søstrene dine passer på hverandre.
-Og det er det vi må gjøre nå. -Vent litt!
-Der har vi det! -Hva da?
Passe på hverandre!
Mamma sa at vi ville være trygge her inne når lynet slår ned,
fordi Jupiter blir som et faradaybur.
Men moren og søsteren din er ikke inne i det.
Da ordner vi et til dem.
Vi kan ikke bygge et faradaybur her nede.
God idé, men vi har ikke tid til
-å bygge noe sterkt nok... -Vi må ikke bygge det.
Vi har et alt.
I garasjen.
-Chariot! -Vi må bare få det ned dit.
Vil det fungere?
Vi har ikke testet med temperaturen, men det burde det!
Det løser ikke akkurat drageproblemet.
Men dere er i det minste trygge.
Vent litt! Kanskje vi ikke trenger dragen.
Chariots vinsj-kabel er ledende metall.
Bruker vi den til å senke Chariot, kan vi slå to fluer i ett smekk.
Vi er ikke de to fluene, vel?
Koble den andre enden av vinsjen til motoren vår,
og så, når lynet slår ned, blir det som...
Startkabler, ja.
Men det er ett problem...
Flere enn ett, men det første...
Hva er det?
Chariot er på Jupiter i garasjen.
Jeg vet det!
Som er under vann.
Bra jeg giftet meg med en Navy Seal, da.
Hva skjer når vi åpner rampen?
Bortsett fra at garasjen forvandles til et giftig akvarium?
Jeg mener, er vi sikre på at Chariot ikke bare vil synke?
Chariot er som alle andre amfibiefartøy marinen slipper fra skipene.
Det handler om oppdrift.
Veier noe mindre enn væsken det forflytter, vil det flyte.
Ok, greit? Vi må forsegle garasjen så vi ikke oversvømmer skipet.
Ok, jeg kommer straks!
Will, kom igjen!
Alt klart?
Ja! Jeg tror det!
Slusene åpnes om tre, to, én.
Det høres ikke rett ut.
Nei, det gjør det ikke.
-Må sitte fast. -I hva?
Å, supert.
Ok, dere må begge slappe av
-og la overføringen gå. -Jude.
Hva brukte du til å skjære de greiene av beinet?
En plasmaflamme.
Hvor mange har vi?
Tangen blokkerer garasjen.
Hvorfor skal du åpne garasjen?
Har ikke tid til å forklare. Må bare gjøre det og trenger hjelp.
-Går det greit med dem i noen minutter? -Ja.
Da går vi.
Endelig alene.
Hvorfor tar det så lang tid?
Chariot burde ha vært her nå.
Trettiseks minutter.
Det går nok bra.
Will og Judy er der oppe og hjelper ham.
-Du vet at du også reddet oss? -Når da?
I diamantstormen. Vi satt fast og du reddet oss.
Jeg trosset deg og stjal Chariot.
Poenget er at du reddet oss.
Så min spesialevne er å være ulydig? Du er sikkert kjempestolt.
Er det noe som foregår som jeg ikke vet om?
Når sluttet vi å snakke sammen?
Hva synes du om boka mi?
-Hva? -Boka mi.
Will ga en til alle, og jeg har hørt fra de andre. Har du lest den?
Selvfølgelig.
Hvilken del likte du best?
Jeg... jeg tror det var...
Det var å se hvor mye du har vokst som skribent.
Vel, tusen takk.
Jeg gleder meg til å se hva du skriver om dette stedet!
Noen fakta er feil her og der, men...
...stemmen hennes er sterk.
Og hun liker håret mitt...
...som er hyggelig.
Den er full av åpenbaringer.
For eksempel drømmer Judy om å flytte hjemmefra.
En som heter Vijay Dhar er visstnok dårlig til å kysse.
Og Don West, vel... Det viser seg at han er smugler.
Uansett hva som skjer, ikke ta på tangen. Den er giftig.
Tjueni minutter!
Ikke bry deg om å sjekke klokka.
Jeg satte en alarm så vi alle følger tiden.
Fortsett!
Pokker, disse greiene er sterke.
Hele tiden har du latt som om du er bedre enn meg,
mens vi egentlig...
...er like som to dråper vann.
Begge står utenfor,
avvist av kolonien,
ingen egen familie.
Så vi sirkler rundt Robinson-familien som to...
Vær så snill, slutt å snakke.
Du kan snakke igjen, det er fremskritt.
Du og jeg er ikke like.
Og det er én stor forskjell...
Kommer vi oss tilbake til sivilisasjonen,
skal jeg tilbake i jobb...
...og du skal rett i fengsel.
Sier du det?
Jeg lurer på hva dine overordnede ville ha sagt hvis de visste...
...at da vi først møttes, forsøkte du å stjele Jupiter.
Resolute trengte reparasjon.
I stedet for å gjøre jobben din...
...rømte du.
Og de kan kanskje overse det...
...men saken er at jeg er kriminell, og du hjalp meg å rømme.
-Det var noe annet. Jeg visste ikke... -Kom igjen, Don.
Du så at jeg tok på meg en romdrakt som var altfor liten.
Og du kan si hva du vil til deg selv,
men innerst inne visste du.
Og medskyldige får nok ikke tilbake jobben.
Du skal være glad for at jeg ikke kan røre meg.
Sånn skal dette bli: Kommer vi oss til sivilisasjonen,
forventer jeg meg mye trøbbel,
så jeg forventer at du samarbeider, Don.
Jeg forventer at du sier
at jeg er den de sier jeg er.
Jeg forventer lojalitet, Don.
Tross alt er vi blodsbrødre nå.
Hvorfor sa du ikke at mamma og Penny har så store problemer?
Du hjalp jo Don.
Hadde jeg visst det, kunne jeg ha hjulpet deg.
Hei, Jude!
-Går det bra? -Ja.
-Sikker? -Ja, det gikk ikke hull på drakten.
Dere to, kom dere opp. Jeg gjør ferdig her.
Nei, det går fortere med oss alle.
Det er for farlig.
Ikke behandle meg som et barn!
Jeg behandler deg ikke som et barn, men som lege. Den eneste vi har.
Hvis noe skjer, trenger vi deg.
Så jeg kan redde liv, men ikke hjelpe deg?
Jude, dette dreier seg ikke om tillit!
Gå nå!
Gå!
Kom igjen.
-Fort deg, denne vei! Vi må gå! -Ok.
Han klarer seg fint.
Judy, nei!
Pappa!
Nei, vennen min, kom deg opp! Gå!
-Vi er ikke ferdige, kom igjen! -Will, løp!
-Mamma, Penny. -Will?
Chariot, vi fikk den ut.
Ok, vi er klare!
Der er den!
Bra jobbet, dere!
-Var det problemer med å få den ut? -Ikke mer enn vi taklet.
Ok, John,
når lynet slår ned, tar du av. Ok?
Vi vet ikke hvor lenge Jupiter kan takle et sånt nedslag.
Kom igjen!
Ok, kom igjen.
Hva? Hva skjedde? Hvorfor stoppet den?
John?
Det er enden på kabelen.
Hva? Er du sikker?
Ja! Du sa det var nok.
Det skulle ha vært det!
Kanskje Jupiter flyttet seg, eller...
Eller kanskje kabelen satte seg fast...
Vi har ikke tid til å finne det ut.
Vi må komme oss opp dit.
-Hvordan? Det er sikkert ti meter. -Nettopp, ti meter.
Ti meter, ti meter... Vent litt!
Penny fant ut av det.
Du fant ut av det.
-Gjorde jeg? -Riggingen fra seilene!
Du har meg kanskje i en skrustikke,
men Robinsons kommer til å anmelde deg ved første sjanse.
Det betyr ingenting hva jeg sier eller til hvem.
La meg bekymre meg for Robinsons.
Jeg har bodd med dem i syv måneder.
Jeg vet nøyaktig hva de mener om deg.
Jeg også, men jeg trenger ikke alle sammen,
bare én.
Splitt og hersk, er det planen din?
Vet du hva?
Det skjer ikke, frøken.
Man trenger ingen bok for å forstå det.
For på tross av ulikhetene...
Kom igjen, Mamma.
...eller uenighetene...
...når det virkelig gjelder...
...holder denne familien sammen.
Så kjør på, press meg.
Når alt kommer til alt, betyr det ingenting om jeg støtter deg,
for det vil aldri Robinsons gjøre.
Vi får se på det.
Sånn, ja.
Atmosfærehendelse om 90 sekunder.
Maureen, si noe!
Vi er snart fremme!
Hvor snart?
Vi klarer det!
Hold deg fast!
Penny, du må fortsette!
Jeg prøver.
Du klarer det, det vet jeg.
Will, Judy, på med selene.
Maureen, jeg er med deg hvert steg på veien.
Hører du meg?
Vi er nesten fremme!
Snakk videre. Si ifra når dere er inne i Chariot.
Jeg er inne! Mamma er rett bak meg.
Herregud. Lynet slo...
Hva skjedde?
Elektriske forstyrrelser på radioen.
-Jeg går og sjekker. -Nei! Will, ha beltet på.
Vi tar av med én gang lynet slår ned.
-Men hva med mamma og Pen... -De er der!
Dørene... hvorfor tar de så lang tid?
Penny, jeg leste ikke boka di.
-Jeg vet det. -Men det skal jeg. Jeg lover.
Kom hit.
Jeg er glad i deg.
-Vi har to! -Hold dere fast!
-Hent dem opp. -Ok.
Ok. Nesten fremme. Femten...
Mamma?
-Ti... -Penny? Hører dere meg?
Fem...
Mamma! Penny! Kan dere høre meg?
Vi må se etter dem.
-Vent til rampen er oppe! Judy? -Oksygennivå gjenopprettet.
Autopilot på. Nå går vi!
Mamma! Penny!
Vent!
Kom igjen!
Penny!
Mamma, Penny, vær så snill.
Maureen?
Penny?
Penny!
Går det bra?
Da vi dro fra den øya, dro vi fra bilene, og se, det er så raskt.
Så nå spøker du?
Hvor er Will?
Du, pappa...
Jeg ville bare si at...
Beklager, men jeg er 19
og kan takle mye mer enn det du lar meg gjøre.
Jeg vet, men det er det, Jude,
at en del av det å være voksen
er å innse at selv om du kan gjøre noe, skal du ikke alltid gjøre det.
Ja, som å sette mast på Jupiter?
Kom igjen, vi går opp.
Hører noen andre det der?
Hører hva da?
Den lyden. Jeg har hørt den hele dagen.
-Will! Pass deg! -Kom deg ned!
Hva faen gjør den tingen her?
Den er fra da vi ble angrepet... av AAR-en.
Hva er en AAR?
Andre alien robot.
Til mitt forsvar har vi blitt angrepet av mye.
Hele denne tiden...
...har den vært her.
Den må ha sittet fast og sluppet fri da vi oversvømte garasjen.
Har den vært i live hele tiden?
Eller var det noe som slo den på?
Kanskje...
Metallet i den grøften... Det var symboler
skåret inn i det, og jeg vet ikke, men de lignet merkene...
På roboten? Og skipet hans.
Hva betyr det?
At den som skapte ham, skapte dette stedet òg.
Er det bra eller dårlig?
Jeg kan ikke skille det lenger.
Om vi dra ned dit igjen og studerer symbolene, kan vi finne ut...
-Vi skal så langt herfra som mulig. -Men du sa...
Jeg vet det! Men vi har større problemer enn roboten.
Hvilke da?
Som hvor mange flere det er av dem der ute.
Ok, vi går ovenpå.
Vi må forberede oss på orbit.
-Men hva med... -Ovenpå nå.
Jeg kommer straks, jeg bare...
Skjønner.
Slik det vanligvis funker...
Når man tar av, sier noen:
"Vi skal ta av, så ta på selene."
Eller, for eksempel: "Hvis du må tisse,
så gjør det nå, for det blir lenge til..."
Ikke hør på ham, det gikk bra.
Med deg, ja! Jeg klarte ikke holde meg fast.
Se, det er som om jeg har loffer.
Velkommen tilbake. Du kommer deg.
Du, Penny...
Bra jobbet, forresten.
Leste du den?
Selvfølgelig. Det gjorde vel alle?
Hva likte du best?
Det var en setning...
Jeg har glemt nøyaktig, men...
Vent, nå husker jeg.
"Ironien i alt dette er
at jeg nesten døde i forsøket på å dra et sted jeg ikke engang ville til."
De ordene...
festet seg hos meg.
Er det sant at du aldri ville forlate jorden?
-Det betyr ingenting lenger. -Selvsagt gjør det det.
Jeg mener, vurderte du noen gang å bli igjen?
Alene?
Du har alltid slått meg som ei jente som klarer seg selv.
Familien min ville aldri latt meg...
Du slår meg også som ei jente som ikke alltid trenger tillatelse.
Men gå og hvil ut.
Er det greit at jeg beholder denne?
Det er det eneste om bord jeg ikke har lest tre ganger.
Jada.
Ja, takk for at du leste den.
Bare hyggelig.
Jeg tok med noe.
Jeg har min.
Det er mamma sin.
Hvorfor gir du den til meg?
Hun tok noen bilder av symbolene vi så i grøften.
Tenkte du ville se dem.
Takk!
Du publiserte jo boka mi!
Hvis ikke det er verdt litt tjuveri, så vet ikke jeg.
Penny?
Hvis ikke roboten kan finne oss...
...skal jeg finne ham.
Bra.
-Noen idé om hva jeg ser på? -Jobber med saken.
Hva er det?
Jeg vet ikke.
Det er stort.
Kan være en meteor.
Det er det. La meg gjette, den kommer rett mot oss.
Nei, det gjør den ikke.
Hva er galt?
Ingenting, det er ikke en alarm...
Det er en lydsignatur.
Hvert skip har det som egentlig er som et vannmerke i lyd,
så det kan identifiseres i rommet.
Og hvem tilhører dette?
Det er...
Det er Resolute.
-Det er Resolute! -Det er Resolute!
Hva? Er den nærme?
Nei... ikke særlig, men vi kan komme oss dit.
Utrolig!
Ok. Kom igjen, alle sammen. Gå, Pen!
Kom igjen, dere.
-Vi drar! -Nå drar vi!
Tekst: Elin Røksund