EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
-Hva var det? -J2 er ikke lenger...
Kaptein, vi har mistet kontakt med Robinsons.
-Er det noe? -Ingenting på radaren.
Vent... kontakt. Grad null-seks-null.
Potensielt møte.
Hva er det der?
SYV MÅNEDER SENERE
Klar?
Den nye kaliumraten ser ut til å stemme.
Ser sånn ut.
-Tror du det vil funke? -Det er verdt et forsøk.
Våkn opp.
Mamma! Kom opp hit!
Vent litt.
INGEN ADGANG! WILL OG PAPPA
Kom igjen. Dette er så slemt.
Har du noen innvirkning på dem?
Jeg prøver å ikke misbruke makten min.
Dette var det topphemmelige prosjektet?
Det var lettere å finne et tre i Glendale.
Det er glødende mose fra stranden.
Se. Minner meg litt om du-vet-hvem.
Kanskje litt.
-God jul, alle sammen! -Du ser annerledes ut.
-Han tok endelig en dusj. -Jeg vil lukte godt for nissen.
Kan vi åpne gavene?
Jeg vil først! Ok...
Dette er min aller siste flaske whisky. Dere skal ha den til nødstilfeller.
Har ikke smakt sånt på lang tid.
-Må vi vente så lenge? -Nei.
Will. God jul, kompis.
Takk, Pappa!
-Gave-tid! -Nå åpner vi.
Kom igjen.
På tide du lærer å kjøre. Jeg kunne jo ikke pakke inn Chariot.
-Topp! Ja, kompis. -Takk, pappa.
Du trenger ikke nøkkelen til å kjøre. Eller timer. Eller tillatelse.
Denne er til Penny.
Er den til Penny, når alle unntatt henne får?
Her.
-Skrev hun disse? -Takk.
Penny har skrevet en slags selvbiografi om opplevelsene våre.
Den er veldig bra, så jeg publiserte den.
Gjør vi virkelig dette?
Den heter Lost in Space.
Bra tittel.
"Jupiter styrtet gjennom atmosfæren
med tjuefem ganger lydens hastighet.
Vi kom til å krasje...
...men for meg var det ikke det som var skummelt.
Det skumle skjedde lenge før alt gikk galt.
Da vi seilte fornøyde av gårde til Alpha Centauri,
for tanken på verdensrommet
har skremt meg så lenge jeg kan huske."
-Stemmer det? -Ikke avbryt.
"Jeg syntes alltid verdensrommet var mørkere enn mørkt...
...og kaldere enn kaldt.
Og, verst av alt... tomt.
Jeg kan ikke tenke meg et mer ensomt sted.
Mamma tror at rommet ikke er tomt likevel;
at det er fylt av svart materie vi bare ikke kan se.
Jeg er ikke vitenskapskvinne.
Jeg tror ikke på ting bare fordi de får ligninger til å gå opp.
Jeg må lære ting selv...
...og det er der problemene alltid starter, men jeg foregriper ting.
Dette er historien om oppdagelse...
...men ikke av rare nye verdener.
Det er om oppdagelsen av det som finnes der du trodde det var tomt.
Noen ganger er det de usynlige kreftene i familien...
...som trekker i meg, selv når jeg ikke kan se dem...
...som minner meg på...
...at jeg aldri er alene.
Og noen ganger er det om fryktelige monstre
som vil bite av deg ansiktet."
Under første verdenskrig...
...var det en jul...
...der franskmenn og tyskere bestemte seg for å slutte å skyte på hverandre,
og kom opp av skyttergravene for å feire sammen.
Fred på jord.
Ikke sant?
Vi er ikke på jorden.
Jeg ville bare ønske alle god jul.
Nå har du gjort det.
Er det skadealarmen?
Tar den.
Hvordan går det?
Fremdeles grønt.
Men vinden snur nå.
Jeg tror monsunsesongen kommer.
Metan-monsunsesongen.
Det er færre steiner som blåser på oss når vinden kommer fra sjøen.
Noen andre som syns det er ironisk at på den forrige planeten var vi strandet
fordi vi var tom for drivstoff,
og på denne planeten har vi drivstoff som luft, uten å kunne bruke den?
-Jeg tror ikke på ironi. -Og det er faktisk ironisk.
Hei, Will. Er du klar?
Slapp av i skuldrene.
-Avslappede armer gir mer kontroll. -Ok.
Ikke pump bremsen hvis du ikke vil stoppe.
Ja, ok.
Hvorfor ikke gi litt gass?
Gass?
Et uttrykk fra da jeg var ung.
Betyr mer akselerasjon.
-Hvorfor gjorde du det? -Du trenger ikke se på farten nå.
-Du skal få følelsen av maskinen. -Ja. Følelsen av maskinen.
-Hvordan er dette? -Du klarer deg fint.
-Hva med et kappløp? -Penny.
La ham være. Han vil bare ikke treffe noe.
Det er ingenting å treffe her.
Broren din er en mann etter mitt hjerte.
I denne familien legges ikke nok fokus på det å gå varsomt frem.
På tide å ta ut søpla.
Vær forsiktig.
Bare en liten påminnelse:
Det er de siste vi har.
De gir så vidt kraft nok til romdraktene og oksygensystemet.
Hvor mange av disse trengs til et forsøk på å faktisk ta av?
Gitt alle Jupiters oppskytingskrav
i området rundt 200 kilowatt, må du spørre moren din.
Kjenner jeg henne rett, ser hun fortsatt etter en vei bort herfra.
Ja, jeg håper det.
Hvordan var timen?
Du vet, jeg får en følelse av maskinen.
Nå starter snart showet.
Hva har du i julegave til meg?
Dette gir du meg jo hver dag.
Vel, du gjorde dette mot deg selv.
Moren din må virkelig stole på deg siden du har den viktige jobben med meg.
Den er på øverste hylle, sammen med å moppe gulvene og rense karbonfellene.
Jeg ante ikke at de setter så liten pris på deg. Virker urettferdig.
Er det en ny lapp? Hadde det noe å gjøre med alarmen tidligere?
Jeg vil bare vite hvor trygg jeg er her.
Du er like trygg som du var i går, ok?
Der, ja.
Som en klokke...
...på minuttet hver 23. dag.
Hvordan går det an?
Det er et sted i Venezuela
det de har tordenvær på nøyaktig samme tid og sted
265 dager i året, og ingen vet hvorfor det skjer der, heller.
De kaller det Maracaibos fyrtårn,
og det har vist vei for sjømenn i århundrer.
Hvis du har skyer og sol, eller to soler,
til å varme dem opp...
...vil du få lyn.
Sånn er det uansett hvor du er.
-Nok nå. Får jeg en brikke? -Du klarer hele puslespillet.
-Du finner ut av det. -Dette er greia...
Dette er greia med puslespill...
-Vent litt. -Følg den tanken.
Ta den tid du trenger.
-Det var en fin dag. -Ja, det var det.
Jeg har tenkt litt...
Lynet.
Vi kunne lade opp batteriene og starte Jupiter.
Vi kunne komme oss bort fra denne planeten.
Men for å komme til stormene må vi fly.
Nei, vi må ikke fly.
Dette er galskap.
Folk har brukt denne teknologien i tusenvis av år.
-Hvorfor kommer du med dette nå? -Vinden snur. Jeg tror vi har et vindu.
Og mister vi det, går det enda et år.
Det gjelder den tingen i garasjen.
Den tingen i garasjen...
...bragte oss gjennom universet.
Det er eneste måte å komme til Alpha Centauri.
Trodde du hadde gitt opp.
Man må forstå et redskap for å bruke det.
Robotens motor er sovende...
...og sist den fungerte, var vi i rommet.
Vi må gjenskape de forholdene.
Og hva om du fortsatt ikke finner ut av det?
Det er fire andre planeter i dette systemet.
Kanskje en av dem er bedre.
Jeg risikerer ikke livet til barna
fordi ting kanskje er bedre.
Ting kan alltid bli bedre,
men noen ganger må du sette pris på det du har.
Barna våre vil aldri møte noen nye her.
Ingen venner å betro seg til...
...eller som utfordrer dem eller forstår dem.
De kan aldri forelske seg.
De vil aldri få sine egne familier.
Kjære, de vil aldri få det vi har.
Vi må dra.
Vi må forsøke.
Jeg beklager. Det er for farlig.
Det er for farlig.
Vi ser det an igjen om et år.
Nei.
John?
-Mamma, hva skjer? -John?
-Mamma? -Pappa?
-John? -Pappa?
Hent radioen min.
-Ja. -Kom igjen!
-John, kom deg ut derfra! -Pappa!
Pappa, kom! Pappa!
Pappa!
-Penny, hjelp! -Løp!
Pappa, vær så snill!
John!
Pappa!
Flytt dere! Sørg for å lukke bak meg, ok?
Hold dere vekk!
Kom igjen, John. Vi må stikke.
-Kom deg opp. Kom igjen. -Pappa!
Hold dere vekk, sa jeg!
Kom igjen! Det går bra. Kom igjen.
Pappa?
Går det bra med ham?
Da lappen revnet, tvang atmosfæren seg inn,
skarp som en kniv.
Hvordan skal vi fikse dette?
Det blir vanskelig.
Vi drar.
Gjør vi?
Kan vi det?
-Fortell om planen din. -Hvilken plan?
Hvor er den?
-Har du sett håndboken til Jupiter? -Jeg er håndboken. Hva vil du vite?
Dette er Will Robinson i den 24. kolonistgruppen.
Jeg gjør opptak av dette fordi vi antagelig er
de første mennesker som forsøker å gjøre et romskip til en seilbåt.
Don!
Jeg prøver!
Gi meg et øyeblikk.
Jeg har den. Ok. Alle sammen. Nå.
Vær forsiktig! Er det bra?
Etter historisk standard er det en enkel reise.
Jeg håper å oppnå fire til fem knop.
Ved hundre nautiske mil per dag blir det en to dagers reise.
Så lader vi opp skipets batterier midt i et enormt tordenvær.
Først må vi komme dit.
Det er egentlig klar bane. Vi må bare unngå øygruppen her,
for den har ganske taggete kyst.
-Hvor taggete? -Treffer vi, synker vi.
Derfor skal vi styre godt unna den.
Du sa monsunvindene endrer seg hver dag.
Vil de ikkr skyve oss mot den taggete kysten?
Når vindene snur, ja, men vi har masse tid før det skjer.
Heldigvis har faren deres tilbragt halve livet på båt,
og han er en erfaren kaptein.
Vi har bare vært familie en stund.
Vi må huske hvordan det er å være mannskap igjen.
I morgen er en stor dag.
La oss få litt hvile.
Øver du på knuter med hansker på?
Prøver å være forberedt.
Hvis vi får robotmotoren i gang,
kan den bringe oss hvor som helst, sant?
Den bør kunne ta oss direkte til kolonien på Alpha Centauri.
Jeg drar ikke uten ham.
Hvordan skal vi vite hvor vi skal lete etter roboten?
Han la ikke akkurat igjen et kart, eller brødsmuler vi kan følge.
Kanskje han gjorde det.
De er bare ikke på denne lille stranden.
Kanskje de er der ute.
Hvorfor skrev hun mer om deg enn om meg?
Ok, det holder.
Du vet det er pappas spesialjuice.
Du er for ung...
Du fikk meg til å se bra ut.
Kunstnerisk frihet.
Det er lenge siden jeg gjorde noe som er verdt å skrive om.
-Har du virkelig så lyst til å dra? -Jeg har jobbet hele livet
for muligheten til å gjøre noe som betyr noe.
Å dyrke den perfekte maiskolben er ikke det.
Jeg ville gjerne ha blitt her.
Å ville bli
er noe annet enn å være redd for å dra.
Jeg vil bare ikke gå igjennom alt én gang til.
Jeg vil ikke lure på om noen må redde meg, eller enda verre,
om jeg må redde noen andre.
Jeg vil bare at alt skal være normalt.
Normalt er der ute et sted.
Vi må bare finne det.
Jeg lar deg ikke rote til noe på dekk...
Forresten, jeg tror pappa leste alt på én gang.
Er det mammas bok?
Ja, hun vil nok få lest den.
Hvor skal vi?
Kom igjen.
Jeg er jo en ganske god sjømann selv.
Det skal jeg huske.
Ok, Robinsons.
Hold dere fast, alle sammen.
Siste sjanse. Sikker på at hun flyter?
Hun flyter.
Hev anker.
Kom igjen!
Ok, alle sammen, til postene.
Vi skal seile i medvind uten bruk av ror,
så dere må heve og senke trossene for å holde kursen.
Trossene?
Tau. Som får seilet opp og ned.
Så trosse er bare et fancy ord for tau?
Skjønner.
Begynner skipet å dreie mot babord,
senker du trossen på styrbord side, og omvendt.
Hev trossene!
Det må jeg si, Maureen.
En million små detaljer må til for å gjøre reisen suksessfull,
og du har tenkt på nesten alt.
-Nesten? -Nesten.
Vet noen det fancy ordet for det vi gjør nå?
Seiling.
Vi seiler ganske fort nå.
Du må innrømme at dette er ganske kult, Penny.
Penny?
Jeg er ikke i humør.
Sett en ørepropp i ett øre!
Hva?
Sett en ørepropp i ett øre.
Det fungerer alltid for meg.
Jeg spyr ikke ut av øret.
Det hjelper mot sjøsyke.
Hva har du å tape? Du har jo kastet opp alt.
ELEKTRISK STORM
John?
-Kan vi øke hastighet med noen knop? -Hvorfor det?
Det barometriske trykket faller.
-Det bygger seg opp en monsun bak oss. - Er det den elektriske stormen?
Nei, dette er noe annet. Noe vi ikke vil ha noe med å gjøre.
Jeg kan få til et par knop.
Da går det bra.
Hei.
Det er så 19. århundre å prøve å gjette været
med termometer, vindmåler og trykkmåler.
Hva med en tomat?
Å, det ville vært perfekt.
Du føler deg bedre!
Ja, dr. Smith lærte meg en greie med ørepropper, og det funket.
Du burde ikke høre på noe hun sier. Det vet du.
-Ikke la henne komme inn i hodet ditt. -Jeg ville fortsatt å kaste opp.
Kanskje du ikke burde tilbringe så mye tid med henne.
DOSTOJEVSKI FORBRYTELSE OG STRAFF
Dette er ikke etter planen.
Bønnene er ekle, men alt det andre er godt.
Tusen takk.
Takk for tipset.
Penny!
Stopp skipet!
Hva? Hvorfor det?
Be faren din om å reve seilene!
Han må stoppe oss nå!
Herregud.
-Er alle ok? -Ja.
Hva faen traff vi?
Vi visste jo at det var risikabelt.
Sitter vi fast her nå?
-Akkurat nå, ja. -Jeg tror vi var heldige.
Skroget er visst intakt, men la oss aldri krasje med noe igjen.
Trykket har falt masse.
Vet alle andre hva det betyr?
-Monsunen kommer. -Kunne du ikke bare sagt det?
Sitter vi fast her når monsunen slår til, faller skipet helt fra hverandre.
Kanskje ikke "falle helt fra hverandre", men litt.
-Jeg finner ut av det. -Vi går opp på dekk, drar inn seilene.
Kom igjen.
Jeg sjekker Ceedra. Bra prat, forresten.
Hvis du må på do, må du bare holde deg.
Jeg visste vi ville treffe det revet.
Jeg kunne se kryss-strømningene.
En god seiler kan se sånt.
-Med all respekt for mannen din. -Å, er du seiler?
-Hvordan lærte du å seile? -Spiller det noen rolle om jeg kan hjelpe?
Jeg tror ikke et ord av hva du sier.
Spør Penny. Jeg kan være nyttig!
Du kommer ikke ut derfra uansett hva du prøver på.
Rolig, nå. Jeg vet du er sur og overarbeidet. Jeg vet hvordan det føles.
Derfor må du holde ut litt lenger.
Kom igjen, baby, vi må fortsette å puste her.
Så jeg ber deg. Gi meg litt mer.
Debbie, tenk at jeg koseprater med et apparat for fjerning av karbondioksid.
Nå snakker jeg både med en maskin og ei høne.
Jeg må komme meg bort herfra.
-Hvor lenge har vi vært her? -For lenge.
Kalte ikke roboten dette stedet for "fare"?
Jo.
-Vi skulle ikke ha dratt. -Det hjelper ikke.
Noen måtte si det.
Dere...
Dere, se.
Hva er det?
Det er ikke sant!
-Tilkalte du ham for å hjelpe? -Er han her?
Will... Jeg trodde også at det var ham.
Jeg har snakket med Don.
Vi tror vi kan skrape sammen nok energi til et to sekunders støt.
Kanskje nok til å skyve oss bort.
Nettopp.
Ja? Er det løsningen?
Nei. Du og Don er løsningen.
Er vi?
Å bruke utløperne er litt av en måte å heve oss av revet på.
Det er min egen feil når jeg er den sterkeste fyren her.
Du er på andreplass.
-Wow! Vi er fri! -Vi er i hvert fall ikke her i stormen.
Nei, vi er der ute.
-Kan vi ikke komme oss unna? -Nei.
Alle mann på dekk.
Rev seilene!
Hold deg i meg.
Vi må holde ut denne stormen så godt vi kan.
Dette er akkurat det jeg ville unngå.
Vi har et problem.
Hva er det?
Vi sprang visst lekk da vi traff revet, og det drypper inn i Ceedra.
Hvis den kortslutter, dør vi.
Jeg liker pusting like mye som deg.
-Kan du fikse den? -Jeg jobber med det.
Bare lov meg at vi ikke treffer noe annet.
Vi treffer ikke noe annet.
Hør her, Ceedra.
Hvis vi bare kunne holde ut sammen til stormen er over,
ville jeg virkelig...
Ok, det der er ikke å holde ut, baby!
Ok, jeg er ferdig!
Bra jobbet!
-Vi er ferdige her! -Kom dere under dekk.
Herregud.
Hei, Jude, ta hånden min. Kom igjen.
Will! Dukk!
Will!
Pappa!
-Will! -Pappa!
Kom igjen!
Will!
Kom igjen, Will! Har du ham? Du har ham.
Ok, vi har ham.
Pappa, hold pusten. Hold pusten.
Vi må få dem inn!
Mamma! Vi trenger deg på sykestua!
-Pappa? -Det går bra.
Jeg må gå opp igjen!
Nei! Vi må seile skipet!
Vi vet ikke hvordan.
-Mamma! Vi må hjelpe! -Hva gjør vi?
Mamma, hva gjør vi?
Mamma!
Kan du virkelig seile?
Vi kaster bort tiden.
Hvis dette er enda en løgn, er det din siste.
Dette er jo et tegn på apokalypsen.
Smith, hva gjør vi?
Smith!
Jeg visste dette ble feil.
-Hev seilene. -Men vi senket dem nettopp!
Vi må ha fart!
Vi er for nærme skjærene alt. Vi må gå rundt.
Vi kan ikke gå rundt! Vi må gå igjennom!
-Gjennom skjærene? -Hev seilene! Kom igjen!
Judy! Kan du holde ut?
Jeg klarer ikke dette uten deg.
Ja, jeg kommer meg opp.
Smith!
-Nå! -Nå!
Bra?
Sånn. Vi må få opp seilene nå!
Hev seilene!
Pappa!
Går vi fortere?
Maureen, hva skjer?
Farten øker.
Ja, jeg vet det.
Vær forsiktig.
Vi er forbi det... men jeg setter pris på tanken.
-Du ser bekymret ut. -Det er det vanlige ansiktet mitt nå.
Jeg stoler på moren din, Will.
Men... mamma er ikke sjef lenger.
John...
Vi må flytte vekten lovart.
Få lastesiden ned på et eller annet vis!
Chariot.
Chariot veier to tonn.
Pappa! Pappa, går det bra?
-Du må gjøre dette. -Jeg?
Svingradiusen er liten, så du må stå på gassen.
-Men da krasjer jeg. -Ja.
Ta på setebeltet. Og Will...
...ikke tenk for mye.
Kom igjen!
Vi klarer det ikke!
Ikke tenk.
-Dra! -Dra!
Dra!
Det var teamwork!
-Du kan virkelig seile! -Noen ganger snakker jeg faktisk sant.
Hei, Will! Går det bra? Hva skjedde?
Jeg sto på gassen.
Kom igjen.
Judy!
Den seilingen. Bra jobbet.
Går det bra?
Lunger blir bedre.
Beina mine er sliten. Armene er slitne.
Det er deler av kroppen jeg ikke engang visste om som er slitne.
Vel, bra jobbet.
Ja, fordi du var der.
Jeg er glad for å kunne si at Ceedra er reparert.
Det stemmer, jeg er fantastisk. Og i en tydelig utveksling av karma
ble Chariot vraket av romspøkelset her.
Bra jobbet.
Takk.
La oss alle huske dette øyeblikket, i tilfelle hun vil kjefte på meg igjen.
Jeg har sikret dekket.
Jeg vet hva du tenker på, Maureen.
Hvordan fikk jeg disse brannsårene?
Hva om forurensingen i drivhuset ikke var en ulykke?
Hva om noen rev av lappen med vilje?
Men i så fall ville det bety
at jeg, de siste syv månedene, ikke var så innelåst som du trodde.
Kanskje en sånn som jeg, som har vært innestengt noen ganger,
har evnen til å komme seg løs...
...komme og gå som jeg vil, uten at du hadde noen anelse.
Om det var sant, ville du stått i gjeld til meg.
Vi har begge fått alt vi ville ha.
John ville aldri ha reist fra den skitne landstripen.
Siden jeg var den slemme, trengte ikke du å være det.
Ingen særlig vits i å stenge meg inne lenger.
La meg hjelpe til.
Jeg har snyltet i månedsvis og spist deilig, egendyrket mat.
-Så nå er hun en del av familien? -Mindre jobbe for meg.
Ja? Du bør passe deg.
Jeg vil ikke ha trøbbel.
Ok.
Jeg lærte å kjøre.
Og i dag, for første gang, kjørte jeg alene.
Jeg krasjet.
Jeg skulle ønske du hadde sett det.
Alle tror at jeg savner deg...
...fordi du hjelper oss når vi har problemer...
...men vi klarer oss fint på egen hånd.
Jeg savner deg bare fordi vi er venner.
Så hele grunnen til at jeg krasjet Chariot,
er fordi vi har seilt over havet...
...i Jupiter...
...med seil, ekte seil, hvis du kan tro det.
Jeg, Judy og Penny er et ganske bra mannskap...
...til det bare var meg og Judy, fordi Penny hadde det for travelt med å spy.
Vi klarte det, kjære.
Veldig snart er vi borte fra denne planeten.
Jeg ville ikke at det skulle ta slutt.
Vi er omgitt av vann vi ikke kan drikke og luft vi ikke kan puste.
Men vi skapte et hjem her.
Omsider er vi alle samlet igjen.
Vi er fortsatt sammen.
Vent.
-Så du det? -Hva er det der?
Er det flere skjær?
Jeg liker ikke det her.
Vi er fanget i strømmen. Vi må senke farten.
Hva ser vi på?
Er det en foss?
-Løp! -Løp, kom igjen!
Spenn dere fast!
Fort!
Will, kom igjen!
Kan vi aldri komme oss dit vi skal uten å krasje?
Hold dere fast, nå går vi utfor.
Jeg er glad i dere.
Ok. Penny, Will? Gikk det bra?
Av med beltene. Vi må dra.
Det gikk bra, sant?
-Ja. -Mamma? Pappa?
Vel...
...her er vi.
Det ser ut som metall der nede.
Det er for rett, kan ikke være naturlig.
Noen bygget dette.
Hvem da?
Tekst: Elin Røksund