EN NETFLIX-SERIE
-Sivilforsvarsalarm! -Ro deg ned.
Angripes vi av roboter?
Jeg vet ikke. La oss ikke overbelaste ditt nye hjerte.
Det er robotangrep. Han banket tre av dem.
De angrep demningen, skjoldene slo seg av, og sirenene ulte.
Hva gjør vi?
"Vi"? Nei. Du er stabil så lenge du ligger.
Det går bra.
Overanstrenger du deg, kan du rammes av avstøtning.
Jeg vet det. Og da vil hjertet mitt svikte.
-Da dør du. -Så la oss ikke gjøre det.
Ja.
Vi har begge mekaniske hjerter nå.
Vi kommer oss gjennom det.
Tid til kontakt, 98 minutter.
Vi må få skjoldet opp.
Våre team vurderer situasjonen med demningen.
-De lager anbefalinger. -Jeg var der. Her er min anbefaling.
De turbinene er ferdige.
Vi har ikke nok tid til å reparere dem.
Hvem er du?
Ekspert på ting som ikke kan repareres. Det ble ikke riktig.
Hva skal vi gjøre nå?
Vi må ha 200 mill watt som før ble produsert av demningen.
-Turbinene er uerstattelige. -Alt som roterer frembringer energi.
Som en start- og landingsmotor.
Ja, nettopp!
Vi har mange små ting som roterer
i tillegg til de tre enorme, uerstattelige.
For å få dette til, må alle Jupiterne i kolonien fly hit straks.
Skal du koble dem til byen? Nettet blir overopphetet øyeblikkelig.
Ikke om kablene nedkjøles. Du har nok. Jeg har sjekket det.
Hva om planen din ikke funker? Vil Jupiterne fortsatt kunne fly?
Har man rigget motorene, er skipene satt på bakken for godt.
Ingen vei tilbake.
Så dere har fortsatt en av romvesenmotorene?
Ja. Vi har en på Jupiter 2. Hvorfor spør du?
Jeg kan ikke gamble på dette. Romvesen- teknologien er den eneste sjansen vi har.
Det er andre Alpha Centaurier der ute.
Fru kansler, disse robotene er nådeløse.
Uansett hvor vi drar, finner de oss. Vi kan ikke bruke motoren deres igjen.
Det var den som fikk oss opp i denne røra!
Vi må bruke egne verktøy, ting som gjør oss annerledes enn dem.
Vår intelligens,
vår oppfinnsomhet,
og vårt mot.
Det er sånn vi slår dem.
Jupiter 17, tettere innflyging!
Vi skal kose oss her, så ikke tenk på lakkeringsjobben!
Ikke vent til de lander! Rull ut kablene!
Jeg hørte du trenger ekstra hjelp.
Ja visst.
-Har du nok slakk? -Jeg har nok.
Ok.
Så, John…
Alt unødvendig personell melder seg til evakueringsstasjonen.
Barna drar snart.
Robinson, hjelp til!
Ja, jeg kommer.
Jeg kommer tilbake.
Den første konvoien med barn og medisinsk evakuerte drar nå.
Kom nå. Denne veien.
Alt er klart.
Ser du etter evakueringsgruppen din?
Jeg vet nøyaktig hvor jeg skal.
Tid til kontakt, 20 minutter.
Er vi nær ved å få opp skjoldet?
I den farten Jupiterne blir koblet til, er vi i rute.
Bra.
Maureen, har du tid et øyeblikk?
Egentlig ikke.
Jeg vil bare vite sjansene våre.
Alle jobber hardt for å øke dem.
Farvel, Smith.
Vent. Maureen, du er den eneste som kan hjelpe meg.
Klarer vi det eller ikke?
Da jeg var jente, tilbrakte jeg kvelder med å se opp på stjernene.
Jeg visste at det var en annen verden der ute som ventet på meg.
Å komme dit virket umulig,
men her er jeg.
Sjansene våre er mindre enn vanlig, men vi skal klare det
fordi vi må.
Takk. Det er alt jeg trenger å vite.
Fra ditt perspektiv må dette virke ganske ille,
men du må forstå situasjonen.
Hvis vi skal tro Maureen Robinson,
vil sola stå opp på en rolig jordflekk som bare er min.
Dette er min eneste sjanse til å få det.
Hjelpe, Dr. Smith.
Hjelpe hvem?
Og ikke si familie. Jeg har ingen.
Uansett hvem du vil jeg skal hjelpe, er svaret nei.
Hjelpe, Dr. Smith.
De klarer seg. Judy er med dem.
Dette er Judy Robinson. Jeg sjekker bare Wills status.
Tilstanden hans er uendret. Stødig.
Noen som aner hvor de sender oss?
Jeg hørte vi er på vei til en kobbergruve.
Der kolonistene begravde isotopgeneratorer da de fikk grønn energi.
Så de gjemmer oss blant atomavfallet?
Kanskje ikke så ille. Hvor kjernefysisk er avfallet?
Vi burde ikke evakueres. Vi burde bidra.
Jeg føler at ledelsen ikke skjønner hvor gode vi er.
Jeg er enig.
Reddet vi ikke alle foreldrene våre?
Det gjorde vi.
Og så rømte vi fra roboter.
Vi er flinke til å rømme.
Den siste bølgen med Jupitere lander nå.
Flott, Don. Få dem koblet til så fort du kan.
Stopp!
Nei! Du kobler aldri inn til ut!
Du drar kraft tilbake til Jupiter!
Du blir til en enorm insektdreper
og steker alle som tar på den!
Hva tenkte du på?
Virkelig bra jobba. Takk. Stolt av deg.
Vi har oppnådd minimumskraft.
Aktiverer skjold!
Elmagnettårn på nett.
Det er en begynnelse,
men vi får ikke full dekning før alle er koblet til.
Skjolddekning på 65 %.
Innkommende mål opprettholder kursen.
Bremser de ikke?
De akselererer. 3000 kilometer i timen.
4000. 6000. 9000.
De oppdaget at skjoldet kom opp. De prøver å presse seg gjennom.
Skjolddekning på 85 % og stigende.
Jeg kobler den siste til nå. Si at det er nok.
Tett på.
Skjolddekningen er 90 %.
Omberegner tid til kontakt.
Ti sekunder.
Ni, åtte,
sju, seks,
fem…
to, én.
Skjoldene er oppe. Kom de gjennom?
Sentral til konvoi. Hva er status?
Hva er den lyden?
Radioene våre er ubrukelige nå
fordi robotene er her.
Will, går det bra?
Ja.
Jeg må se om noen må ha hjelp. Det kan være skader.
Hold deg inne i charioten. Du er trygg her.
Så noen hvor sjåføren dro?
Er ikke det han?
-Hvorfor løper alle? -De kommer!
-Vi må komme oss ut herfra. -Enig.
Løp!
-Kom nå. -Kom igjen!
Hva betyr det fjeset?
Dere vil ha motoren.
Selvsagt vil dere ha motoren. Dere vil alltid ha motoren. Hvorfor nå?
Vi ville vært på Alpha Centauri til middagstid om du slo den på.
Fare.
Ingen meteor er stor nok til å ødelegge så mye.
Enig.
Hva forårsaket det da?
Jeg drepte dem.
Hjelp, en eller annen, vær så snill!
Vi må holde motoren unna dem!
Stopp, vær så snill!
Advarsel, koble til intravenøst igjen.
Advarsel, status brakt i fare.
Advarsel, risikerer hjertesvikt.
Vennligst, gå tilbake til senga.
Will!
Unnskyld meg!
Will! Herregud. Du burde ikke være her ute.
-Robotmotorene. -Jeg får deg ut.
De kan bruke dem som våpen.
Hva mener du?
Motorene deres river hull i rommet.
Vet du hva den ville gjort på en planet?
-Jeg aner ikke. -Du har sett det.
Planeten vi strandet på med alle meteorene og den enorme manglende delen.
Mener du den der de før oss døde ut?
Du må holde den motoren unna dem.
Ok, jeg henter Judy.
Nei! Vi har ikke tid.
Det må være deg.
Will, jeg kan ikke.
Penny.
Hør på meg.
Jeg kjenner deg bedre enn du gjør.
Du er smart, modig og sterkere enn du tror.
Du kan gjøre dette.
Ok.
Ok, bra.
Bare du blir her.
Og ikke bli verre.
Skal bare gå en liten tur.
Bare nok en dag på Alpha Centauri.
Sola skinner akkurat som i brosjyren,
og jeg er absolutt ikke omgitt av røyk.
Ingen brennende romskipsvrak.
Absolutt ingen roboter.
Jeg har investert så mye tid og energi i to år på
å ikke berøre utenomjordiske gjenstander,
men her er jeg.
Penny?
Gudskjelov.
Jeg hjelper skadde og ser deg gå gjennom et katastrofeområde.
Vi må holde den unna dem. Robotene kan bruke den som bombe.
En enorm. Jeg antar den kan rive hull i rommet.
Ikke forklar. Vi gjør det.
-Ta tak i den andre enden. -Ok.
Ikke vær redd. Den sitter fast under der. Vi fortsetter.
Penny!
Penny, kom igjen!
Hva er det du gjør?
Penny!
Du dør, ikke sant?
-Penny, kom nå! -Ok, jeg kommer.
Penny, vi har ikke tid. La det være!
Jeg skal ikke skade deg, så forsiktig med klørne.
Jeg heter forresten Penny Robinson.
Og jeg vil ikke ha noe bråk.
Boka ender altså sånn.
-Penny! -Du sa at hun var rett bak deg.
Se.
Hei, har du et navn?
Robot er allerede i bruk.
Får jeg kalle deg Sally?
Du ligner en Sally.
Penny?
Penny. Hva gjorde du?
Jeg hjalp henne.
Er det alt?
Da jeg så henne slite, tenkte jeg på at når jeg trenger hjelp,
har jeg familien min, og jeg har venner,
men hun hadde ingen.
Ingen av dem har det.
Kom. Vi må hjelpe dem også.
Jeg skal ikke gjøre det lett for deg.
Jeg har ikke ord for dette.
Det er greit. Det er min avdeling.
Dette forandrer alt.
Hjelpe Will Robinson.
Hei.
Jeg må fortelle deg noe.
Hva da?
Jeg sa jo det.
Du har blitt bedre til det.
Vansker, Penny Robinson.
Sier du at jeg er vansker?
Vansker.
Å, i vansker. Vi skal jobbe med preposisjoner.
Vi må holde denne motoren unna dem.
Men det vet du allerede.
Vær forsiktig, Sally.
Hei.
Ja, jeg vet det.
Det er ille, men du hadde mye å gjøre.
Ja, Will Robinson.
Så hvem flyr skipet?
Spenn fast!
Er du sikker på dette?
Jeg er i stand til å føre denne Jupiteren...
hvis flymanualen jeg leste var oppdatert.
Jupiter 2 til Penny og Judy Robinson.
Vi skal hente dere og motoren.
Skal vi det?
Vi er på vei. Du må sende meg posisjonen din.
Nei, Jupiter 2. Ikke kom. Dere blir slynget ut.
Din status?
Avskåret fra konvoien,
men vi har det bra der vi er.
-Will bør være i ambulansen. -Jeg er ok.
Hjertet er uslitelig nå.
Du ga meg forresten en idé.
En stor.
Vet mamma og pappa det?
System tilbake på nett.
Ok. Bytt til satellittvisning. Vis oss veien ut av byen.
Jeg får opp den på skjermen.
Er de robotene på bakken?
De bekjemper hverandre.
Det er vel bra?
Jupiter 2 til sentralen. Dette er Will Robinson.
-Will? -Will?
Hvem fører skipet?
Jeg, Maureen.
Smith?
Hvorfor gjør alle så mye ut av dette?
-Will... -Hør.
Vi har dårlig tid.
Penny og Judy har motoren fra SARs skip.
Den må holdes unna ham, uansett hva.
Den utsletter planeten.
Vi kan gjøre det.
Nei, du kan ikke dra alene igjen!
Jeg er ikke alene, mamma.
Jeg tror jeg vet hvordan krigen skal avsluttes.
SAR tok feil...
og jeg også.
Robot og jeg er ingen tilfeldighet. Penny beviste det.
Hver robot kan være fri.
Noen må få dem til å se det.
Bare…
hold ut til Robot kommer tilbake.
Robot?
Hva med deg?
Kryss fingrene.
Will?
John, hjertet hans tåler ikke belastningen.
Han ba oss holde ut, så det er det vi skal gjøre.
Men det viktigste først.
La oss få ungene våre ut derfra. Kom nå.
Så hvor skal vi?
Ok. Jeg tror vi taper.
Jeg vet det.
Judy, Penny, hvis dere hører oss,
kommer vi for å få dere og motoren ut. Møt oss på hovedveien.
Skyssen vår er her. Hold hodene nede.
-Pappa! Ok. -Kom. Skynd dere!
-Sånn. -Inn. Raskt!
-Ok. Vi drar. -Jeg er inne.
-Går det bra? -Kom. La oss dra.
Vi må finne et sted å plassere den der robotene ikke kan komme til.
Da vi koblet alle Jupiterne til bynettet,
vet du den ene tingen som du aldri, aldri skal gjøre?
Mener du å koble inn til ut?
Vi gjør det.
Ja.
Du burde ligge nedpå.
Det blir det samme.
Hva er dette for et sted?
Hjem.
Er noen bekymret for at det kan være mange roboter her?
Det bør det være.
Du er en av dem.
De hører på deg.
Jeg visste at du ikke kom hit uten meg.
Men nå må du fullføre dette.
Fortell dem alt.
Da motoren er slått av, merker ikke robotene den,
så de leter fra Jupiter til Jupiter.
J65. Det er oss.
Det er Don.
Og det er dem.
Maureen, jeg forsegler døra nå.
Vondt for å finne den?
Lå på skraphaugen til resirkulering.
Lederne fikk tauet den fordi den ikke var kjørbar lenger.
Har fortsatt noen kilometer igjen.
-Får håpe vi ikke trenger den. -Ok.
Jeg er på transformatorstasjonen. Jeg håper dere er snille og godt gjemt.
Vi har det bra, Don. Vi er klare.
Ok, inn i ut.
Jeg teller ned til én.
Vi er ikke elektrifiserte ennå, Don.
Hva skjer?
Mindre problemer.
Kan du fikse det?
Ikke noe problem. Jeg må bare lodde kondensatoren.
Hvor er den?
Å nei!
Nei! Hvorfor legger noen en rist her?
De nærmer seg.
Don, du lar ikke familien dø fordi du ikke kan koble til en ledning.
De er overalt på Jupiteren ved siden av oss.
Don, hvis du har noen knep på lur, er tiden inne nå.
Én gang råskinn, alltid råskinn.
Nå!
Takk, Don! Det går bra så langt.
Flott.
De gir ikke opp selv om kompisene fikk støt.
Don, du gjorde ditt beste.
Finn dekning. Forbli trygg.
Ses på den andre siden.
Ok, la oss slå oss til ro.
Det elektriske feltet varer
til Jupiters drivstoff tar slutt.
Hvor lang tid tar det?
Til Will er tilbake.
Will... hold deg våken.
Vi er her, men de virker ikke så glade for å se ham.
Roboten tegner bilder.
Det er historien om dere to.
Hvordan dere møttes.
Hvordan du endret ham.
Will, han tegner noe nytt.
Jeg tror det er et bilde av din søster som gjør det du gjorde.
Knytter seg til roboten.
De hører ikke etter.
De drar.
Er det noe du kan gjøre?
Tillit, Will Robinson.
Nei.
Hva gjorde du?
Hvorfor gjorde han det? Det burde han ikke ha gjort.
Du vet hvorfor.
La oss få deg tilbake til skipet.
Jeg merker ham fortsatt.
Han er borte.
Beklager.
La oss dra.
Det siste han sa til meg
var "tillit".
Kanskje han hadde tillit til at vi skulle dra videre uten ham.
Ifølge dette er jeg helt frisk.
Det er en bit av Robot.
Jeg tror han la det der da han la hånda på hjertet ditt.
Han reddet meg.
Han reddet meg også.
Hvordan?
På sykestua.
Jeg var i ferd med å gjøre noe man aldri kan komme tilbake fra.
Jeg trodde ikke jeg hadde noe valg, men roboten ga meg ett.
Jeg trodde han ba om hjelp,
men han var der for å hjelpe meg.
Han visste mitt behov.
Han visste alltid hva vi begge behøvde.
Kommer den lyden fra dem?
En kommando.
Til å gjøre hva?
Hoveddrivstofflager oppbrukt.
Skifter til reserveforsyning.
Reservedrivstoffnivå på 10 %.
Reservedrivstoffnivå på 9 %.
Jeg hørte at blant dine diverse ferdigheter med å dyrke mais,
jobbet du med forskningsprosjekter av andre klasse.
Sa Judy det?
Alle trodde jeg var død, men du holdt meg i live for henne.
Mange ville ikke ha gjort det.
Du var en fallen helt.
Den mest dekorerte astronaut.
Satt ved kjøkkenbordet
og skrev CV på et stort stykke papp
med tusjer som luktet jordbær.
Første mann til Mars.
Første mann som forlot solsystemet.
Først i mange ting.
Jeg hadde store sko å fylle.
Tusjer som luktet jordbær, hva?
Høres fint ut.
Det var det.
De første virker små i forhold til det jeg gikk glipp av.
Det tok meg tid å finne ut det også.
Reservedrivstoffnivå kritisk.
Vi er tomme for drivstoff.
Dra!
Skynd dere. Kom inn, unger.
Kjenner du planen?
Ja, vi er klare.
Pass på ungene.
Vær forsiktig!
Du kjører!
Du.
Jeg så at det er en italiensk restaurant like ved parken.
-Sier du det? -Ja.
Tror du de lager skikkelig gnocchi?
Skal vi finne ut av det når dette er over,
bare du og jeg?
Jeg ville likt det.
John.
John!
En dag skal jeg se deg på nært hold.
Det ser annerledes ut ovenfra, ikke sant?
Ja.
Da jeg var på din alder, drømte jeg om å være her oppe.
Men det er enda bedre enn jeg trodde.
-Ja. -Ja.
For det er sammen med deg, søstrene dine og faren din.
Hei!
Kjenner dere Will Robinson?
Jeg er moren hans.
Du er neste.
Det er fra Will.
SPILL MOT MEG
Jeg kjenner de motorene.
Will Robinson.
Du må slå den av.
Nei.
Slå den av! Nå!
Drepe herrer.
Drepe hjerte.
Han tar oss med i fallet.
Will!
Will, nei!
Tillit, Will Robinson.
Han visste at du ville gå etter hjertet mitt igjen.
Og jeg stoler på ham.
Jeg har det bra.
Robot?
Robot, er det deg?
Trygg, familie.
Under 24 timer etter at Robinsons kommer hit
blir Alpha Centauri ødelagt.
Det kan være tilfeldig, men det ser ikke bra ut.
Jeg ser det som en mulighet til å bygge det bedre neste gang.
Det blir en skikkelig oppgaveliste.
Jeg kunne trenge en klem nå.
Noen?
Det er vel min jobb å skrive epilogen.
Greit. Som jobb er det ganske enkelt.
Jeg sitter på en stol og skriver på et stykke papir
mens mamma går i bane
og bygger et annet romskip for å erstatte Resolute.
Hun blir hjulpet av superavanserte vesener hvis teknologi virker som magi.
Vel…
Og også Don.
-Ja. En forskjell... -Rett der.
Jeg vet det. Men om vi flytter ting...
Vær så god. Forhåndsvarsel.
Da robotene ble frigjort fra gammel programmering, kunne de gjøre alt.
De fleste dro og følte ikke behov for å si hvor de dro.
Nå som de skriver egne kommandoer, er de ulike. Akkurat som oss.
Da hun ble satt sammen igjen, dro Sally nesten umiddelbart.
Jeg ble skuffet først, men så innså jeg at hun bare er ei jente
som ikke er redd for å finne sin plass i universet.
Jeg tror hun fikk det fra meg.
Jeg har aldri sett pappa så avslappet.
De sier at soldater mer enn noen andre setter pris på verdien av fred.
Judy er som før,
men jeg tror hun endelig innså at hun ikke har noe å bevise for noen.
Jeg har ikke sett Dr. Smith på en stund, noe som gjør meg nervøs.
Du ser bedre ut.
Du har blitt kvitt bevisene,
men jeg vet hva du gjorde og hvem du egentlig er.
Tror du jeg faller for samme knep igjen?
Det er ikke et knep.
Det er en tilståelse.
Fange 002, du har besøk.
Bakte du en kake med en fil i?
Jeg baker ikke.
Og du trenger ikke en fil.
Da jeg så på passasjerlista for Solidaritys jomfrutur fra Jorda,
kom jeg over navnet Jessica Harris,
godkjent av Dr. Zoe Smith.
Hvem er hun?
Min søster…
formelt sett.
Hun har ikke vedkjent seg meg.
Da vet hun ikke hvem du egentlig er.
Jeg er usikker på om jeg vet hvem jeg er nå.
Det gjør jeg.
Når du kommer ut,
ta kontakt med meg.
Mamma! Kom nå! Middagen blir kald!
Se resultatet.
Oppskriften gjaldt ikke hybridmais. Jeg improviserte.
Selvsagt.
Beklager at vi er sene. Debbie kranglet med en geit.
Jøss!
Alt lukter fantastisk! Første gang jeg har sagt det på en stund.
Ja. Sivilisasjon er fint, ikke sant?
Vi planlegger ikke å forlate denne galaksen.
-Godtok du dette? -Det er det første jeg har hørt om det.
Jeg har allerede logget over 100 timers flytid,
og nå blir jeg ikke alene.
Tillit, Will Robinson.
Ok, bare kom hjem til jul.
Det gjør vi. Ikke vær redde.
Det lover jeg!
Folkens, jeg lover det.
Ok.
-Greit. Jeg sulter. -Vil du ikke be bordbønn?
-Kan vi begynne? -Ja.
Takk.
Send den videre.
-Ja. Er dette til meg? -Er lettere å gjøre det.
Hei! Ikke så fort!
Will sa: "Ikke vær redd. Jeg lover at jeg kommer hjem til jul."
Men vi vet alle at ting ikke alltid fungerer slik vi planlegger.
Slutten.
På kapittel én.
Dette er Will Robinson fra den første menneske-robot-utforskningsgruppen.
Jeg vet ikke hvor vi er akkurat nå…
men det er vakkert.
Tekst: Øystein Johansen