Привіт, Капітане Келлі. Я Ваша донька.
Привіт, Ґранте, я Ваша донька.
Привіт, я Ваша донька.
Тиск у каюті вирівняно.
Гаразд.
КЕЛЛІ, ҐРАНТ РОЗБУДИТИ
Процес пробудження розпочато.
Збій у процесі пробудження.
Ні!
Зменшується частота пульсу.
Знижується рівень кисню в крові.
Субоптимальна легенева реакція.
Гаразд.
Дефібрилятор.
Де дефібрилятор?
Треба знайти рішення.
Викид кортизолу.
Гаразд.
УФ-СТЕРИЛІЗАТОР
Погіршення капілярної реакції.
Я тебе врятую.
Ну ж бо.
Стабілізація життєвих показників.
Привіт.
Хто ти?
Містере Келлі, я…
Я астронавтка.
СЕРІАЛ NETFLIX
Я зголосився допомогти,
але я маю знати, на що я зголосився,
бо мені точно доведеться писати про це звіт.
Якщо хочете бути в ньому в гарному світлі…
Хочеш побувати на кільці «Юпітерів» за температури 106 градусів?
Джон Робінсон. Вади. Проблеми з уповноваженнями.
Ми потрапимо на Альфа Центавру
лише з двигуном і роботом.
У нас нема ні того, ні іншого,
бо ризик отримати хоча б одне — неминучий.
Але ти осідлаєш будь-яку небезпеку.
-Це звучало безглуздо. -Новий план.
Ми не ловитимемо живого робота,
а перезавантажимо частини зламаного.
Маєш на увазі роботів, які вибухнули в «Резолюті»?
Хіба можливо знайти всі деталі робота, який вибухнув?
Усі необхідні деталі знаходяться в одному місці на цій планеті.
Вони біля печери під брезентом,
там, де ми з Адлером залишили їх.
Той, якого Вілл назвав ДІР, тобто Другий Інопланетний Робот.
Лише твій син дає імена тому, що хоче його вбити.
У кращому разі,
хоч це й не про вас, але уявімо, що все вдалося.
Якщо це спрацює, у нас усе ще немає двигуна.
Гадаю, що якщо в нас буде власний робот,
це нам, збіса, спростить завдання.
Шторм буде прикриттям для нас, але баритися не варто.
А якщо ми складемо його,
а він відмовиться допомагати нам?
Тоді не дамо йому вибору.
Гей, ти, з хвостиками, завантажуй оце обережно.
Скажи своїм друзям, що якщо щось трапиться з моїми речами,
вас заарештують.
Хіба арешт страшний, якщо ти застряг на чужій планеті?
Сила слова.
Ти не єдиний боїшся небезпеки, Вілле Робінсоне.
Рада бачити, що ти вернувся до роботи.
У тебе тепер на одну сестру менше після спуску?
-Джуді повернеться. -Скільки ще пасажирів вона приведе?
Я цікавлюся, бо вона завжди чітко розраховує все,
навіть кількість повітря на Юпітері.
Якщо буде ще один дорослий астронавт, усе може ускладнитися.
Краще готуватися до злету, ніж хвилюватися, хто буде на борту.
Чи можу я чимось допомогти?
-Повідомиш мені, якщо побачиш Робота. -Він зник?
Він іноді тиняється десь. Але…
сьогодні надто довго.
Як давно ти його бачив?
Учора ввечері.
Гадаєш, що щось із ним трапилося?
Це двометровий, 180-кілограмовий робот. Що йому може зашкодити?
Можливо, не тут, не в нашому таборі.
Тут ціла планета, яку ми не дослідили.
Якщо він десь далеко,
хто зна, що там?
А ти не вигадала цю історію про робота, який заблукав,
щоб усамітнитися подалі від табору?
Я маю щось вигадувати, щоби ти провів зі мною час?
Ні, просто ми вже так довго шукаємо.
Він найважливіша особа на планеті.
Важливіший за мене?
Ти не відчиняєш розрив у космосі,
тому так, роботи важливіші за тебе.
А тепер серйозне запитання.
Ми скоро полетимо звідси, але скажи, ти не сумуватимеш за цим місцем?
Жодних правил?
Усе зміниться на Альфа Центаврі,
усе повернеться до норми.
Те, що ми повернемося не означає, що все буде по-старому.
Бо 97 дітей без батьків — це не норма.
Так.
Пробач. Я…
Коли ми розлучилися,
усе мало вирішитися за кілька місяців,
бо моя мама завжди має вирішення всіх проблем,
але вже минув рік.
Тому я не знаю, чи вони…
Слухай. Я знаю, що я нічого не вдію з цими запитаннями, які тебе мучать,
але може я зможу відволікти тебе від них?
Що?
-Твоє волосся… -Що з ним?
Що таке?
Вілле!
Як вони вирішують, хто полетить?
Це якась лотерея чи…
Щось таке, але треба здати багато тестів, щоби пройти добір.
Тепер тисячі людей живуть на Альфа Центаврі.
І ти капітан.
Пробач. Просто ти…
-Юна. -Дуже.
Оскільки ви зустрінетеся,
Ви мусите знати, що більшість екіпажу — діти.
Діти?
Так, 97 дітей.
Навіщо брати дітей на рятівну місію?
Ви ж не шукали нас?
Група колоністів зіткнулася з певними неприємностями.
Усе складно, але…
будьте впевнені,
ми більш ніж спроможні впоратися з цим.
Якби Ви знали все, з чим ми…
Послухай, Робінсон,
за 30 хвилин я взнав, що втратив товаришів,
мій корабель і кляті 20 років мого життя.
Можливо, інші новини можуть дещо зачекати.
Так, маєте рацію.
Я…
Краще спершу ми поставимо Вас на ноги.
Але дещо мене таки цікавить.
Звідки ти мене знаєш, якщо ти не шукала мене?
Ви доволі відомі на Землі.
У школі я навіть готувала невелику доповідь про Вас.
Справді?
Мені завжди було цікаво зустрітися з Вами.
Не можу дочекатися, коли побачу твій корабель.
НАСА, напевно, досягнули чималих успіхів,
якщо ви подорожуєте так далеко й так швидко.
-Нам трохи допомогли. -Хто?
Росіяни? Китайці?
Робот.
Гаразд.
На рахунок три. Готовий?
Так.
Раз, два, три.
О! Ми наче на «Резолюті».
Так, але ми не на «Резолюті». Чому це відбувається тут?
Знаєш, ми з твоєю мамою
-зазнали впливу такого ж феномену. -Ти слідкувала за мною?
Якщо чесно, якби я знала, що це так далеко, я б не йшла,
та добре, що таки пішла, бо знаю, що відбувається з волоссям.
Там, з іншого боку цієї стіни, приховуються інопланетні…
Технології.
-…технології… -Ми знаємо.
Це неможливо.
Ми б побачили знак,
або робот би сказав нам щось, або…
Що це?
Якийсь тунель.
Круто.
Хтось пропонував просто приховати це місце
й удати, що нас тут не було?
-Ніхто не пропонував такого, Пенні. -Дарма.
Гадаєте, це збіг, що ми знайшли це місце в день, коли зник робот?
Є лиш один спосіб перевірити.
Хтось має піти туди.
Гадаєте, воскресити робота — гарна ідея? Ви читали «Цвинтар улюбленців»?
Далі ми не заїдемо «Фаетоном».
Решта доведеться пройти пішки.
Доне, наша черга. Збираймося.
Я ще раз нагадаю вам свій план:
може краще я залишуся тут, а ви з Морін підете? Ви вдвох…
Вона єдина, хто знає, що ми шукаємо.
Ми там нічого не бачитимемо.
Вона спостерігатиме за відео з наших камер.
Але якщо ми знайдемо робота-зомбі,
запишете в протоколі, що адмірал Дон Вест…
Ти не адмірал, Доне.
Бригадир Дон Вест…
Ні.
Готові?
Звісно! Я в захваті.
Я знайду місцину в затінку. Влаштуємо пікнік. Буде весело.
Ти взяв гранатовий сік чи це я мав його взяти?
Постійно забуваю, я востаннє брав сік манго.
Скоро побачимося.
Я бачу вас обох. Йдіть прямо.
Земля тут трохи нерівна. Доне, дивися під ноги.
Та я навіть ніг своїх не бачу.
Заверніть на 20 градусів направо.
20 направо.
Доне, ти далеко. Підтягуйся.
Чорт, я втрачаю орієнтацію. Джон справа чи зліва?
Зліва.
Доне, дивися, де моє світло.
Гаразд…
Доне?
Його відео зникло.
Доне!
Ти його чуєш?
Зв'язок теж обірвався.
Доне?
Доне? Я ледве…
Зажди, здається, я щось бачу.
Джоне, бережи себе.
Доне?
Зажди.
Щось дивне.
Гадаю, що я…
Джоне!
Ой! Пробач мені.
О боже.
Що відбувається? Ніхто не відповідає мені.
Ми думали, що втратили тебе.
Гаразд.
Джоне, зажди.
-Повернися наліво. -Так.
Ось! Прямо позаду тебе.
Так, зрозумів. Я бачу.
Тут нічого немає.
Копайте глибше. Може, воно заховане під…
Нічого немає. Лише твердий…
Якщо ДІР не тут,
де він, у біса, є?
Упевнений, що йти туди обом в.о. капітана — це гарна ідея?
Саме цим і повинні займатися капітани.
Справді?
Хіба вони не лише накази дають і тицяють пальцями?
Просто розслабся.
Ми ніби йдемо по лайні.
Це багнюка, яка зібралася на землі.
Усе буде добре.
За нагоди нагадаю, що коли я востаннє застрягла в тунелі,
мене обслинив кажан, який хотів з'їсти моє обличчя.
Сміт?
Сміт, ти все ще тут?
Звісно ж!
-Ти впевнена, що ми все добре робимо? -Цілком!
Так робили дівчата-скаути, щоби не втратити слід одна одної в поході.
Якщо щось піде не так, і я вас більше не чутиму,
потягніть за мотузку, щоби повідомити мене.
Ти була скаутом?
Важко в це повірити?
Тоді скажи мені.
Ти маєш м'ятне печиво?
-Пенні! -Що?
Печиво заспокоює мене.
Ходи вже.
Ідіть далі. Я буду тут увесь час.
Роботе?
Ти тут?
Ого.
Що?
Сліди.
Так.
Схоже, що вони належать роботу-прибульцю.
Напевно, це знак.
Схоже, що нам пора забиратися звідси.
Пенні! Вілле!
Ні.
-Що сталося? -Я не знаю.
Я натиснула якусь кнопку чи перемикач.
Можливо, натисни знову?
Сміт!
Сміт, допоможи!
Усе буде добре.
Сміт знає, що ми тут, вона допоможе нам.
Так.
Так. Звісно ж.
-Вілле, схоже, що ці сліди свіжі. -Не знаю.
Це холодна, сира кімната. Нема ні світла, ні протягу.
Ідеальні умови для консервації.
Тобто?
Вони можуть бути старі.
Сліди Базза Олдріна досі на місяці,
бо там нема атмосфери…
Ти використовуєш історію та науку,
щоби я знудилася й підкорилася тобі, але…
Вілле, я бачила роботів на «Резолюті».
Їм відоме твоє ім'я.
Якщо вони десь тут, то ти в небезпеці,
і ми обоє знаємо це.
Будь чесним. Ці сліди можуть бути свіжі?
Так.
Так, це можливо.
Віриш чи ні, але колись він був крутим.
Дехто досі вважає їх крутими.
Мій молодший брат одягав такий на Гелловін ще на Землі.
Куди ти йдеш?
Ходімо сюди.
Якщо усі системи пробудження теж зламані,
не варто їх активовувати.
І ми не можемо просто прогулятися до твого табору, тому…
І це все припадало пилом 20 років?
Так само як я.
Саме тому я б не змушувала тебе нести 360 кілограмів
і везти мене через мінне поле метеорів.
Дивна метафора, але приймається.
Ось у чому справа.
Стартове вікно з цієї планети скоро зачинеться.
Тож питання таке —
ти хочеш назад йти пішки чи їхати?
-Усе гаразд? -Так, пробач.
Це Шен. Він і Фейт, жінка, яка була на «Фортуні»,
вони були…
Коли готуєшся до такої космічної місії,
люди зближуються.
-Можна запитання? -Так.
Коли ти вирішив покинути Землю,
чи з чимось було важко попрощатися?
Щось, за чим ти сумував?
Ми тренувалися не сумувати ні за чим.
Це була найдовша космічна подорож в історії.
Заради свого ж психічного здоров'я ми мусили залишити все позаду.
Але це не зовсім так.
На Землі було дещо, про що я постійно думав…
Морозиво «Рокі Роуд» в «Макконнелла» в Пасадені.
Навпроти книгарні.
Ти знаєш, де це?
Так, ми часто ходили туди з мамою.
«Рокі Роуд» теж було моїм улюбленим.
Світ такий тісний.
Так.
Треба рухатися швидше за метеори.
Попередження. Розгерметизація кабіни.
Я думав, що ці костюми герметичні.
Пісок заліз у такі місця, куди не можна без дозволу.
Усе гаразд. Повертаємося за підмогою.
Візьмемо людей та обладнання, щоб упіймати цих роботів.
Я не хвилююся за це зараз. Я хвилююся за нашого сина.
Я хвилююся за всіх наших дітей, але зараз треба зібратися…
Джоне, ти не був у тій печері. Той робот шукав саме Вілла.
Це було наче щось особисте.
Якщо ДІР повернувся, він дістанеться до Вілла.
Вілле, що це?
Щось дивне.
Насправді я не думаю, що це сліди робота.
Тобто?
Ці сліди мають хітинові смужки та текстурні згини.
Форма така ж, як у робота, але це не сліди від металу.
Вони органічні.
Якщо це не сліди робота, то чиї ж?
Пенні? Вілле?
Якщо хочете, щоби я залишалася тут, у безпеці, то не кажіть нічого!
Сміт!
Ми просто зайшли в темний тунель, не знаючи, що там усередині.
Невже ми настільки дурні?
Іноді доводиться йти в темні місця.
-Іноді у тебе нема вибору. -Завжди є вибір.
Не тоді, коли треба захистити людей, яких ти любиш.
Мама з татом так би вчинили.
Вілле, але мами з татом тут немає.
Дона з Джуді теж тут немає.
Ми навіть не знаємо, чи в Джуді все гаразд.
Ми навіть не знаємо…
Те, що я говорю це тобі, означає,
що я справді погана старша сестра, бо я мала би тебе втішити.
Ти не боїшся?
З чого ти це взяла?
Чому ти ніколи не говориш про це?
Вілле, що це?
Я затрималася.
Не могла прийти неозброєна.
Роботе!
Усе гаразд? Де ти був?
Справді? Хіба він не мав би врятувати тебе?
Гадаю, він хоче, щоби ми йшли за ним. Чому?
Небезпека, сім'я.
Ти не була на Землі вже майже два роки.
Ти знаєш, що там відбувається?
Може, ти можеш сконтактуватися з кимось?
Ні. На жаль, ні.
Навіщо тобі?
Моя мама,
їй уже майже 80 років.
Вона завжди хвилювалася через мої подорожі в космос.
Почути би її «я ж тобі казала».
Де твої батьки?
Мої батьки в космосі.
Вони вирушили до колонії, принаймні, я так думаю…
Відчуваєш? Схоже, що це близько.
Я майже відчув це в шлунку.
-Ні! -Що ти робиш?
Одна з капсул хитається.
Не зупиняйся. Я розберуся.
Обережно.
Як там у тебе справи?
Не зупиняйся.
Тримайся!
Джуді!
Я знаю.
Негайно пристебнися!
-Де ти навчився так водити? -Моя мама навчила.
-А де ти набралася такої сміливості? -Гадаю, що…
від батька.
Піщана буря потроху стихає.
Її кінетична енергія ще недовго приховуватиме нас.
Доне, починаємо вимикати живлення,
на випадок якщо роботи стоять на варті.
Зараз наше найголовніше завдання — дізнатися, чи ДІР у робочому стані.
Навіть якщо це так, і він на цій планеті,
це неважливо, бо Вілл не тут, тому він у безпеці. Діти в безпеці.
Хіба?
Я знаю, що ми цілий рік переконували себе, що вони в безпеці,
а якщо це не так?
Послухай.
Невідання — це найважча частина.
Друзі, ці подряпини були тут раніше?
На кораблі щось є.
Що він шукає?
Не думаю, що він шукає щось.
Він радше хоче показати щось нам.
Сподіваюся, що це вихід звідси.
Неймовірно.
Ти тут народився?
Схоже, що він намагається щось згадати.
Гадаєш, що ті, хто створили це місце, також створили тебе?
Так, Вілле Робінсоне.
І найважливіше, вони все ще тут?
Ні.
Тебе це засмучує?
Не завжди сумуєш за кимось лише тому, що вони тебе створили.
Іноді може бути краще без них.
Не всі мають таких батьків, як Джон і Морін Робінсони.
Зрештою, можливо, роботи й люди не такі вже й різні.
І ті, й інші такі ж добрі, як ті, хто їх запрограмував.
Можна вийти за рамки своєї програми. Поглянь на Робота.
І на себе.
Це дуже мило, та зрештою,
я боюся, що ми є
такими, якими були задумані.
Гей, що ти робиш?
Допомагати сім'ї.
Нашій чи його сім'ї?
Що ти робиш?
Нам же потрібен робот.
Якщо чесно, вона часто говорить дурниці.
Твій план усе ще може спрацювати. Усі частини в одному місці.
Єдина різниця лиш у тому, що це місце — наш корабель.
Це не єдина різниця.
Цей робот живий, і він може вбити тебе, Джоне.
Так, а ще він один.
Якщо нам коли-небудь випаде шанс спіймати живого робота
чи побачити ще раз дітей, то це він.
Вау.
Чому ти привів нас сюди?
Небезпека, сім'я.
Ми не розуміємо, що це означає.
Небезпека від чого?
Система Небезпеки.
Це «Юпітер-2»?
Наші батьки. Вони в небезпеці?
Ти шукаєш мого сина?
Хто це? Що це?
Небезпека.
Навіщо ти це нам показуєш?
Ходи сюди.
Допомогти сім'ї, Вілле Робінсоне.
Я не знаю як!
-Ми мусимо діяти! -Я намагаюся!
Допомогти сім'ї.
Мамо!
Тату! Мамо!
Тату!
-Джоне, зажди! -Ні, це наш шанс!
-Мамо! -Вілле!
Вілле?
Що відбувається?
Опудало.
Джоне, відставити.
Думаю, що все добре.
Мамо? Мамо, це ти?
Це якісь хитрощі.
Тату! Ми тебе теж чуємо!
Вілле.
Не знаю, що відбувається, але ми говоримо з тобою через робота.
Думаю, що це Опудало.
Вілле, це ти прислав його до нас?
Це не я.
А Робот.
Ми збиралися захищатися.
-Якби ти не зупинив нас… -Ось яка небезпека.
Вони не знали, що ти хотів допомогти.
Пенні, це ти?
Так, мамо. Привіт, це я.
О боже!
Ми так сумуємо за вами!
Я також за вами.
Я прочитала твою книгу.
Десь чотири чи п'ять разів,
і щодня все, що я хотіла, —
сказати тобі, що вона чудова
і що ти в мене розумничка.
Пенні, Вілле, я такий радий вас чути.
Як там Джуді?
Усе добре.
Вона з вами?
Ні.
Ні, вона зайнята.
Капітанські обов'язки.
Як то кажуть, важка голова, яка носить…
Що там носять капітани?
Як на Альфа Центаврі?
Ви тільки не хвилюйтеся,
але ми ще не там.
-Що? -З нами все гаразд.
Ми просто трохи збилися зі шляху.
Як? На цілий рік?
Це нормально. От я до тридцяти років шукав свій шлях.
Ми мали полагодити один із наших двигунів. Cкоро будемо там.
А як у вас справи?
Ми…
Потрібно дві речі, і ми будемо там.
Ми вже маємо одну з них.
Він на нашому кораблі. Не знаю, чи він наш.
Допомогти другу.
Допомогти сім'ї.
Допоможіть одне одному.
Тебе погано чути.
-Вас також. -Вілле, послухай.
Коли долетите до Альфа Центаври, вимкніть той двигун, щоби вас не знайшли.
-Добре? -Ми так і планували.
Я знаю, але зараз це важливіше, ніж будь-коли.
ДІР може бути живим.
Мамо?
Мамо, ти мене чуєш? Я люблю тебе…
З ними все гаразд.
Так і є.
То що робитимемо з цим парубком?
Беремося за роботу.
Ти казала, що перетнути поверхню — то найважча частина
Так і було.
А тепер треба летіти дві милі вниз.
Там є подушка безпеки? Якщо ні, то це офіційно найважча частина.
Не хвилюйся.
Кожна проблема має рішення.
Зажди, що ти щойно сказала?
Нічого. Моя мама так завжди говорить.
Я знав жінку, яка часто так говорила.
Я мушу розповісти тобі дещо.
Ти казав, що не готовий сьогодні чути більше новин,
але гадаю, що ти мусиш знати причину, чому я обрала тебе
для доповіді в школі.
Ми мали розповісти про людину, яку ми вважали героєм,
і я не могла обрати між двома людьми.
З одного боку, мій батько, «морський котик США»,
мабуть, найсміливіший і найкращий батько, про якого можна тільки мріяти.
А з іншого боку, людина, яку я ніколи не зустрічала,
але яка завжди була частиною мого життя.
Його матір приходила до нас на День подяки, і…
…вона прийшла того дня, коли я виступала з доповіддю.
Моя матір працювала з ним у НАСА,
і коли ми говорили про нього,
вона казала, що він віддав своє життя космосу.
Але він також додав і в її життя дещо.
Він дав їй мене.
І він не здогадувався про моє існування,
і я ніколи не говорила про нього як про батька,
тому що ця роль уже була зайнята,
та завжди було цікаво, як він зреагував би на цю історію.
Гадаю,
що він би сказав: «Радий познайомитися».
І я рада познайомитися.
Ходімо! Треба розповісти всім гарні новини в таборі.
Гаразд, я буду тут.
Ти не сказав батькам, що я досі жива.
Не ображайся, та в нас є важливіші речі для обговорення.
У мене є інша теорія. Ти просто нас захищаєш.
Захищаєш мене від халепи, бо я лечу з вами зайцем,
і захищаєш своїх батьків,
щоби вони не хвилювалися, що я з тобою на самоті.
Цікава теорія.
Ти добра людина, Вілле Робінсоне.
І хоч ти вже цілий рік сам, ті цінності, які заклали в тебе батьки,
твоя оригінальна програма,
досі з тобою.
Добре, що ми не полетіли швидше.
Тобто?
Якби ми не застряли тут,
ми б не знайшли це місце,
і ти б не зв'язався з батьками.
Усе, що не робиться, усе на краще.
Ти знайшов Опудало, яке допомогло моїм батькам,
щоби вибачитися?
У будь-якому разі,
дякую.
Що там?
А інші роботи,
їм відомо, що сталося з цим місцем?
Що той, хто їх створив…
мертвий?
Ні, Вілле Робінсоне.
Ось як ми покінчимо з цим.
Коли роботи атакували нас, вони не хотіли цього робити.
Вони просто були запрограмовані на це.
Ті накази та їхня оригінальна програма —
вже застарілі.
Треба їм довести це.
Небезпека, Вілле Робінсоне.
Ти думаєш про ДІРа.
Думаєш, що він згадає мене?
Знайти Вілла Робінсона.
Переклад субтитрів: Світлана Урбанська