Dobrý den, kapitáne Kelly. Jsem vaše dcera.
Ahoj, Grante. Jsem tvoje dcera.
Ahoj, jsem tvoje dcera.
Tlak v kabině vyrovnán.
Tak jo.
GRANT KELLY PROBUDIT
Probouzecí sekvence aktivována.
Probouzecí sekvence selhala.
Ne!
Tepová frekvence stoupá.
Hladina kyslíku v krvi klesá.
Plicní odezva nedostatečná.
Jen klid.
Defibrilátor.
Kde je defibrilátor?
Klid. Vymysli řešení.
Hladina kortizolu stoupá.
Tak jo.
UV STERILIZÁTOR
Kapilární odezva klesá.
Zachráním tě.
No tak.
Životní funkce se stabilizují.
Dobrý den.
Kdo jsi?
Pane Kelly, jsem…
Jsem astronautka.
SERIÁL NETFLIX
Hele, přihlásil jsem se, že pomůžu,
ale rád bych věděl, co vůbec děláme,
protože o tom určitě budu muset sepsat hlášení.
Takže jestli chcete, abych vás vychválil…
Radši bys zůstal na spojených Jupiterech ve 40stupňovém horku?
John Robinson, první napomenutí. Neuznává autority.
Abychom se dostali na Alfa Centauri, potřebujeme robotí motor a robota.
Zatím nemáme ani jedno.
Získat robota je neskutečně nebezpečné.
Nech mě hádat. Budeme si to s ním muset rozdat.
- Počkat, to znělo oplzle. - Nový plán.
Než se snažit zajmout živého robota,
použijeme díly ze zničeného robota a zprovozníme ho.
Myslíš ty roboty, co vybuchli na Resolutu?
Jak asi najdeme všechny díly jednoho konkrétního robota?
Všechny díly najdeme na jednom místě na téhle planetě.
Pod plachtou před jednou jeskyní,
kde jsme je s Adlerem nechali.
Will mu říkal SAR. Sekundární antropomorfní robot.
Jedině váš syn by dal jméno něčemu, co ho chtělo zabít.
Tak jo, v ideálním případě,
což u vás nejspíš nehrozí, ale dejme tomu.
I kdyby ten plán vyšel, pořád potřebujeme motor.
Když budeme mít vlastního robota,
dost to situaci usnadní, nemyslíš?
Za bouře nás tak lehko neodhalí, ale musíme být rychlí.
Co když toho robota složíme, ale on se rozhodne, že nám nepomůže?
Tak mu nedáme na výběr.
Hej, ty s culíkama, opatrně s tím.
Ano, madam.
A řekni všem kamarádům, že jestli mi něco rozbijete,
nechám vás po škole.
To je nějaký trest, když jsme uvěznění na cizí planetě?
Slova jsou mocná.
Nejsi jediný, kdo se bojí nebezpečí, Wille.
Jsem ráda, že ses zase dal do práce.
Ale všimla jsem si, že jste přišli bez sestry.
- Judy se brzo vrátí. - Jo, ale s kolika pasažéry?
Jen se ptám, protože si zakládá na výpočtech
a zásobách vzduchu na Jupiteru.
Dospělý astronaut navíc může znamenat komplikace.
Nejdřív pojďme zprovoznit loď, pak můžete řešit posádku.
Můžu ti nějak pomoct?
- Řekněte mi, kdybyste viděla robota. - On zmizel?
Občas se zatoulá, ale…
ne na tak dlouho.
- Jak dlouho je pryč? - Od včerejšího večera.
Myslíš, že se mu něco stalo?
Je to dvoumetrový a 200kilový robot. Tomu asi nic moc neublíží.
Možná ne tady, kde jsme se usadili.
Celý zbytek planety nemáme prozkoumaný.
Jestli se zatoulal daleko,
kdo ví, co tam je?
Fakt ten příběh o zmizelém robotovi není jen lest, abys mě vylákala z tábora?
Jako že si vymýšlím, abys se mnou trávil čas?
Ne, jenom už hledáme celkem dlouho.
- Je z nás totiž nejdůležitější. - Důležitější než já?
Pokud neumíš udělat trhlinu ve vesmíru, tak jo, robot je důležitější než ty.
Tak jo, teď vážně.
Vím, že odsud brzo vypadneme, ale nebude ti to tu chybět?
Život bez pravidel?
Na Alfa Centauri bude všechno jinak. Vrátíme se do normálu.
Návrat na Alfa Centauri neznamená návrat do normálu.
Na 97 dětech bez rodičů není nic normálního.
Jo.
Promiň. Já…
Když jsme se rozdělili, myslela jsem, že to bude jen na pár měsíců,
protože moje máma vždycky na všecko najde řešení,
ale už je to rok.
Takže nevím, jestli jsou ještě…
Heleď, vím, že tě těchhle pochyb nezbavím,
ale možná tě dokážu rozptýlit.
Co je?
- Tvoje vlasy… - Co?
Co je?
Wille!
Jak vybírají, kdo poletí?
V nějaké loterii nebo…
Tak nějak, ale musíte splnit sérii testů, aby vás mohli vybrat.
Takže
na Alfa Centauri už žijí tisíce lidí.
A ty jsi kapitán.
Promiň, ale jsi tak…
- Mladá. - Hodně.
Jen ať víte, moji posádku tvoří z většiny děti.
Děti?
Jo, celkem 97.
Proč na záchrannou misi posíláte děti?
Aha.
Vy jste nás původně nehledali, že ne?
Naše skupina kolonistů se dostala do menších potíží.
Je to složité, ale…
spolehněte se,
že si dokážeme se vším poradit.
- Kdybyste věděl, čím jsme si prošli… - Heleď, Robinsonová…
Sotva jsem se dozvěděl, že jsem přišel o kolegyni, o loď…
O zatracených 20 let života.
Možná by těch novinek prozatím stačilo.
Jo, souhlasím.
Já…
Radši vás pojďme zase postavit na nohy.
Jedna věc mě ale zajímá.
Když jsi mě nehledala, jak toho o mně tolik víš?
Jste… na Zemi docela slavný.
A když jsem byla ve škole, dělala jsem o vás referát.
Vážně?
Vždycky jsem vás chtěla poznat.
No, nemůžu se dočkat, až uvidím vaši loď.
NASA určitě udělala pořádný pokrok,
když jste se tak rychle dostali tak daleko.
- Někdo nám trochu pomohl. - Kdo?
Rusové? Číňani?
Robot.
Tak jo.
Na tři. Můžeme?
Jo.
Raz, dva, tři.
Páni. Jako na Resolutu.
Jo, ale na Resolutu nejsme, tak proč se to děje?
Jako tehdy s tvou mámou.
- Stalo se nám to stejné. - Vy mě sledujete?
Kdybych věděla, jak je to daleko, vykašlu se na to,
ale ještě že jsem šla, protože vím, proč vám vstávají vlasy.
Někde za tou zdí je…
- Mimozemská technologie. - Technologie…
- My víme. - To není možné.
Toho bychom si všimli nebo by nám robot něco řekl…
Co to je?
Nějaký tunel.
Super. Jo.
Souhlasím s tím, kdo navrhoval, ať to zakryjeme a děláme, že o tom nevíme.
- To nikdo nenavrhoval, Penny. - Ale měl by.
Přijde vám jako náhoda, že jsme to našli v den, kdy zmizel robot?
To zjistíme jediným způsobem.
Někdo musí jít dovnitř.
Fakt myslíte, že je dobrý nápad oživit robota?
Nečetli jste Řbitov zviřátek?
Dál se v transportéru nedostaneme.
Odsud už musíme pěšky.
Done, jsme na řadě. Připrav se.
Rád bych znova navrhl svůj původní plán,
že já bych zůstal tady a ven by s tebou šla Maureen…
Jen Maureen ví, co přesně hledáme.
Venku skoro nic neuvidíme.
Bude odsud sledovat obraz z našich kamer.
OK, ale když nás napadne robotický zombík,
chci, ať všichni vědí, že admirál Don West…
Nejsi admirál, Done.
- Velitel brigády Don West. - Ne.
- Připravený? - Jasně! Nemůžu se dočkat.
Najdu místečko ve stínu. Rozdělám piknik, bude to bezva.
Vzal jsi ten jablečný džus, nebo jsem ho měl přinést já?
Vždycky zapomenu. Minule jsem bral mangový.
Brzy na viděnou.
Dobrý, vidím obraz od obou. Jděte rovně.
Je to tu trochu vratké. Done, koukej pod nohy.
Já si na nohy ani nevidím.
Stočte se o 20 stupňů doprava.
Pravá, 20.
Done, trochu uhýbáš. Pojď blíž.
Jsem úplně dezorientovaný. Je John vlevo, nebo vpravo?
Vlevo.
Done, prostě si hlídej moje světlo.
Dobře…
Done?
Vypadl mi jeho obraz.
Done!
Slyšíš ho?
Vypadl i zvuk.
Done?
Done? Skoro tě…
Počkej, asi tam něco vidím.
Johne, dávej pozor.
Done?
Počkej.
To se mi nelíbí.
Asi budu…
Johne!
Hups! Promiňte.
Bože.
Co se děje? Nikdo mi neodpovídá.
- Myslel jsem, že jsme tě ztratili. - Dobře.
Johne, počkej.
- Otoč se zpátky doleva. - Jo.
Tam! Přímo před tebou.
Jo, dobrý. Vidím to.
Tady… nic není.
Zkus kopat. Možná je to pod nánosem…
Nic tu není. Je to samá…
Jestli tu SAR není,
kde sakra je?
Je rozumné, aby sem šli oba spolukapitáni najednou?
Přesně tohle mají kapitáni dělat.
Fakt?
Já myslela, že mají rozkazovat a ukazovat prstem.
Jen klid.
- Jako bychom chodili v hovínkách. - To je jenom nahromaděné bahno.
Neboj.
Ráda bych ti připomněla, že když jsem minule uvízla v jeskyni,
poslintala mě příšera, co mi chtěla sežrat hlavu.
Smithová?
Smithová, jste tam ještě?
Jasně!
- Fakt se to tak dělá? - Rozhodně!
Ve skautu jsme si tak s holkama na pochodu udržovaly přehled, kde kdo je.
Kdyby se něco stalo, až se neuslyšíme,
zatáhni za lano a já poznám, že potřebuješ pomoc.
Vy jste byla ve skautu?
Zní to tak neuvěřitelně?
Dobře, tak mi řekněte jednu věc.
Máte sušenky, co skautky prodávají?
- Penny! - Co?
Sušenky mi pomáhají na uklidnění.
Pojď už.
Klidně jděte dál. Budu pořád tady.
Robote?
Jsi tu?
Páni.
Co?
Stopy.
Jo.
Vypadají, že by mohly patřit mimozemskému robotovi.
Fajn, to mi stačí.
Podle mě bychom odsud měli zmizet.
Penny! Wille!
Ne.
- Co se stalo? - Já nevím.
Zmáčkla jsem nějaké tlačítko nebo vypínač.
Co kdybych to zmáčkla znova?
Smithová!
Smithová, pomoc!
Nevadí, ne?
Smithová je venku, ví, kde jsme, a může nám pomoct.
Jo.
Jasně že jo.
- Wille, ty stopy vypadají čerstvě. - Těžko říct.
Je tu zima a vlhko. Žádné světlo ani průvan.
Ideální podmínky pro uchování stop.
Což znamená?
Že můžou být staré.
Stopy Buzze Aldrina jsou na Měsíci doteď. Není tam atmosféra…
Oceňuju, že využíváš historii a vědu,
abys mě unudil a měl ode mě pokoj, ale…
Viděla jsem ty roboty na Resolutu.
Znají tvoje jméno.
Jestli tu někde jsou, jsi ve vážném nebezpečí a oba to víme.
Tak buď prosím tě upřímný. Můžou být čerstvé?
Jo.
Jo, je to možné.
Věř tomu nebo ne, tohle kdysi frčelo.
Podle některých i dneska.
Brácha v tom šel na Halloween, než jsme opustili Zemi.
- Kam jdete? - Pojď sem.
Nemůžeme riskovat, že probuzení ostatních taky selže.
A pěšky ty kabiny do tábora nedoneseme, takže…
Vážně? Vždyť tu chátrá už 20 let.
Jo, to já taky.
Přesně proto bych na vás nenaložila 400 kilo
a nejela na vás skrz smršť meteorů.
Zvláštní metafora, ale dobře.
Podívej.
Říkalas, že nezbývá moc času odletět.
Takže otázka zní:
Chceš se vracet pěšky, nebo chceš jet?
- Všechno v pořádku? - Jo. Promiň.
Shen. On a Faith, kterou jsi našla na Fortuně, spolu…
Když trénuješ na takovou vesmírnou misi,
lidi se někdy sblíží.
- Můžu se na něco zeptat? - Jo.
Když jste se rozhodl odletět ze Země, bylo něco, co se vám těžko opouštělo?
Něco, co vám teď chybí?
Součástí bylo naučit se, aby ti nic nechybělo.
Byl to nejdelší let, o jaký se kdo pokusil.
Pro svoje dobro jsme museli přijmout, že všechno a všechny opouštíme.
Ale úplně to tak nebylo.
Na jednu věc na Zemi jsem nedokázal přestat myslet.
Na čokoládovou zmrzlinu od McConnella v Pasadeně.
- Naproti knihkupectví? - Ty to tam znáš?
Jo, máma nás tam vždycky brala.
Čokoládovou jsem taky měla nejradši.
Svět je malý.
Jo.
Rychle, ať nás nestihnou meteory.
Pozor, probíhá dekomprese kabiny.
Ty skafandry měly být vzduchotěsné.
Mám písek na místech, kde bez mého vědomí nemá co dělat.
To nic. Vrátíme se s posilami.
Seženeme lidi a vybavení a nějakého robota chytíme.
To mě teď netrápí. Bojím se o našeho syna.
Já o všechny naše děti, ale teď musíme vymyslet…
Johne, tys v té jeskyni nebyl. Ten robot vyloženě chtěl Willa.
Jako by to bylo osobní.
Jestli SAR žije, půjde si pro Willa.
- Co je? - Něco tu nehraje.
Myslím, že to nejsou robotí stopy.
Jak to?
Jsou tu vidět otisky chitinové struktury a kloubů.
Mají tvar jak od robotů, ale kov takové otisky neudělá.
Jsou organické.
Když je neudělali roboti, tak kdo?
Penny? Wille?
Jestli chcete, ať zůstanu tady v bezpečí,
nic neříkejte!
Smithová!
Vlezli jsme do temného tunelu, aniž bychom věděli, co tu je.
To udělá jenom blbec!
Někdy musíš jít temnotě naproti.
- Někdy nemáš na výběr. - Vždycky máš na výběr.
Ne, když jen tak ochráníš svoje nejbližší.
Máma s tátou by to udělali.
Wille, máma a táta tu nejsou, jasný?
Ani Don, ani Judy.
Je tam nahoře a ani nevím, jestli je v pořádku.
Ani nevíme…
A teď si uvědomuju,
jak hrozná starší ségra jsem, protože bych tě měla uklidňovat.
Jak to, že se nebojíš?
Kdo říká, že ne?
Tak proč to nikdy neřekneš?
Wille, co to je?
Pardon, že jdu pozdě. Neozbrojenou byste mě sem nedostali.
Robote!
Není ti nic? Kde jsi byl?
Vážně? Neměl by zachraňovat spíš on tebe?
Asi chce, ať jdeme za ním. Proč?
Nebezpečí, rodina.
Brzo to budou dva roky, co jsi pryč.
Nevíš, co se děje na Zemi?
Dalo by se někoho kontaktovat?
Bohužel ne.
- Proč? - Moje máma.
Měla by teď skoro 80.
Měla hrozný strach, že letím do vesmíru.
To zas bude: „Já ti to říkala.“
Co tvoji rodiče?
Rodiče jsou ve vesmíru.
Míří do kolonie, aspoň myslím.
Cítilas to? To bylo někde blízko.
Cítil jsem to až v žaludku.
- Ne! - Kam jdeš?
Jedna kabina se uvolnila.
Jeďte, zvládnu to.
Opatrně.
Jak to tam vypadá?
Hlavně nezastavujte.
Vydrž!
Judy!
Já vím.
Rychle se připoutej!
- Kde jste se tak naučil řídit? - Popravdě od mámy.
- Kde jsi vzala takovou odvahu? - Asi…
po tátovi.
Písečná bouře už se uklidňuje.
Její kinetická energie nás už moc dlouho neskryje.
Done, povypínáme to tu,
kdyby náhodou poblíž hlídkovali roboti.
Teď musíme hlavně zjistit,
jestli je SAR zprovozněný.
I kdyby jo, i kdyby byl na téhle planetě,
je to jedno, protože Will ne, takže je v bezpečí. I ostatní děti.
Opravdu?
Vím, že si to poslední rok namlouváme,
ale co když ne?
Neboj.
Ta nejistota je ze všeho nejhorší.
Hele, ty rýhy tu předtím byly?
Na lodi něco je.
Co hledá?
Myslím, že nic nehledá.
Nejspíš nám chce něco ukázat.
Doufám, že cestu ven.
Úžasný.
Odtud pocházíš?
Vypadá, že si snaží vzpomenout.
Myslíš, že kdo stvořil tohle místo, stvořil i tebe?
Ano, Wille Robinsone.
Spíš jde o to, jestli tu ten někdo pořád je.
Ne.
A je ti to líto?
To, že tě někdo stvoří, neznamená, že ho musíš oplakávat.
Někdy je ti bez něj líp.
Každý nemůže mít rodiče, jako jsou John a Maureen Robinsonovi.
Možná se od sebe roboti a lidi zas tolik neliší.
Jsme jen tak dobří jako ten, kdo nás naprogramoval.
Naprogramování dokážeme přemoct. Koukněte na robota.
Nebo na sebe.
Jsi hodný, ale obávám se, že ve výsledku jsme tím,
kým nás stvořili.
Počkej, kam jdeš?
Pomoct rodině.
Naší rodině, nebo jeho?
- Co to děláš? - Říkalas, že potřebujeme robota.
Jo, ale takových šíleností říká spoustu.
Tvůj plán může pořád vyjít. Všechny díly robota jsou na jednom místě.
Jediný rozdíl je, že to místo je naše loď.
To není jediný rozdíl.
Tenhle robot je naživu a může tě zabít, Johne.
Jo, ale taky je sám.
Jestli někdy budeme mít šanci chytit robota zaživa,
abychom ještě někdy viděli děti, tak teď.
Páni.
Proč jsi nás sem zavedl?
Nebezpečí, rodina.
Pořád to opakuješ, ale nevíme, co tím myslíš.
Jaké nebezpečí?
Soustava Nebezpečí.
To je Jupiter 2?
Naši rodiče. To oni jsou v nebezpečí?
Hledáš mého syna?
Kdo to je?
Co to je?
Nebezpečí.
Proč nám to ukazuješ, když jim nemůžeme pomoct?
Tak pojď.
Pomoct rodině, Wille Robinsone.
Nevím jak!
- Musíme něco udělat. - Snažím se!
Pomoct rodině.
Mami!
Tati! Mami!
Tati!
- Počkej. - Ne, tohle je jediná šance!
- Mami! - Wille!
Wille?
Co se to děje?
Strašáku.
Johne, zadrž.
Asi se nemusíme bát.
Mami? Jsi to ty?
To je nějaký trik.
Tati! Taky tě slyším!
Wille?
Wille, nevím, co se děje, ale mluvíme s tebou přes robota.
Myslím, že je to Strašák.
Wille, tys nám ho poslal?
Ne.
To robot.
Už jsme s ním chtěli bojovat.
- Kdybys nás nezastavil… - To bylo to nebezpečí.
Nechápali, že se jim snažíš pomoct.
Penny, jsi to ty?
- Jo, mami, jsem. Ahoj. - Panebože!
Moc nám chybíš.
- Vy mi taky. - Hádej co? Četla jsem tvou knížku.
Asi čtyřikrát nebo pětkrát.
A celou tu dobu jsem ti chtěla říct,
jak je ta knížka skvělá.
A jak skvělá jsi ty.
Penny, Wille,
hrozně rád vás zase slyším.
Jak se má Judy?
Dobře.
Je s vámi?
Ne.
Ne, teď má… práci.
S velením.
Však víš, těžká je hlava, co nese…
to, co nosí kapitáni.
A co Alfa Centauri?
No, nelekejte se,
ale ještě tam nejsme.
- Cože? - Jsme v pohodě.
Jenom jsme si trochu zaletěli.
- Co? Na rok? - Klid.
Já si zalítával celý mládí.
Opravovali jsme motor, ale za pár dní bychom tam měli být.
A co vy?
My…
potřebujeme na cestu sehnat dvě věci
a teď máme jednu z nich.
No, je na naší lodi. Nevím, jestli ho máme.
Pomoct příteli.
Pomoct rodině.
Asi si prý můžeme navzájem pomáhat.
Přerušuje se to.
- Nám taky. - Wille, poslouchej mě.
Až doletíte na Alfa Centauri, vypněte motor, aby vás nikdo nenašel.
- Ano? - Takový byl plán.
Já vím, ale teď je to důležitější než kdy dřív.
SAR je možná naživu.
Mami?
Mami, slyšíš mě?
Mám tě ráda.
Jsou v pořádku.
Jo.
Jsou.
Tak… co s ním uděláme?
Dáme se do práce.
Neříkalas, že nejtěžší bude dostat se sem?
Však jo.
Jsme tři kilometry nad táborem!
Jestli dole nemáte obří airbag, těžší část přijde teprve teď.
Nebojte.
Každý problém má řešení.
Počkej, cos říkala?
Nic. To… říkává moje máma.
Taky jsem znal ženu, co to často říkala.
Musím vám něco říct.
Vím, že jste říkal, že už dneska žádné novinky nechcete,
ale myslím, že si zasloužíte vědět, proč jsem dělala referát právě o vás.
Měli jsme si vybrat někoho, koho považujeme za hrdinu,
a já se nemohla rozhodnout mezi dvěma lidmi.
První byl můj otec, člen speciální jednotky
a asi nejstatečnější a nejlepší táta, jakého jsem si mohla přát.
A… druhý byl člověk, kterého jsem nikdy nepoznala,
ale odjakživa byl součástí mého života.
Jeho máma k nám chodila na Den díkůvzdání a…
byla taky u toho,
když jsem měla ten referát.
Moje máma s ním pracovala v NASA.
A když o něm mluvila,
říkávala, že dal svůj život vesmíru,
ale… že jejímu životu dal něco víc.
Dal jí mě.
A nikdy se nedozvěděl, že existuju.
A nikdy jsem ho nenazývala svým otcem,
protože už jsem jednoho měla,
ale vždycky mě zajímalo, co by řekl, kdyby tenhle příběh slyšel.
Myslím,
že by začal slovy: „Rád tě poznávám.“
Já tebe taky.
Pojď! Řekneme ty dobré zprávy všem v táboře.
Dobře, hned jsem tam.
Všimla jsem si, že jsi rodičům neřekl, že jsem naživu.
Nic ve zlém, ale museli jsme řešit důležitější věci.
Já mám jinou teorii. Podle mě ses zachoval jako ochránce.
Mě jsi chránil před průšvihem, že jsem černý pasažér,
a rodiče jsi chránil,
aby neměli strach, že jste se mnou o samotě.
Zajímavá teorie.
Jsi dobrý člověk, Wille Robinsone.
I když jsi poslední rok sám, hodnoty, které ti rodiče vštípili,
tvoje původní naprogramování,
v tobě zůstalo.
Možná je dobře, že jsme neodletěli dřív.
Jak to myslíte?
No, kdybychom tu neuvázli na tak dlouho,
nikdy bychom tohle místo nenašli
a nikdy by ses nespojil s rodiči.
Občas všechno dopadne, jak má.
Takže
tys našel Strašáka, aby pomohl rodičům.
Mám to brát jako omluvu?
No, každopádně…
děkuju.
Co tam je?
Ostatní roboti
vědí, co se tady stalo?
Že ten, kdo je stvořil,
zahynul?
Ne, Wille Robinsone.
Tak to ukončíme.
Roboti na nás nezaútočili, protože chtěli,
ale protože tak byli naprogramovaní.
Ty rozkazy a jejich původní programování
už jsou minulost.
Jenom jim to musíme dokázat.
Nebezpečí, Wille Robinsone.
Máš na mysli SARa.
Myslíš, že si mě pamatuje?
Najít Willa Robinsona.
Překlad titulků: Michal Herman