‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Am pierdut contactul cu Robinsonii.
‎- Nimic? ‎- Pe radar nu e nimic.
‎Stați... contact. ‎Coordonate zero-șase-zero.
‎Posibilă intersectare.
‎Ce e asta?
‎ȘAPTE LUNI MAI TÂRZIU
‎Ești gata?
‎Noul aport de potasiu pare să fie bun.
‎Așa pare.
‎Crezi că va funcționa?
‎Merită încercat.
‎Trezește-te!
‎Mamă, vino sus!
‎Stați puțin.
‎NU INTRAȚI! ‎WILL ȘI TATA
‎Hai odată, asta e tortură!
‎Poți să-i convingi tu?
‎Încerc să nu abuzez de puterea mea.
‎Ăsta era proiectul vostru ultrasecret?
‎Era mai ușor ‎să luăm un copac din Glendale.
‎Ăsta e mușchiul luminos de pe țărm. Uite!
‎Îmi amintește de știi tu cine.
‎Așa, puțin.
‎- Sărbători fericite! ‎- Pari schimbat.
‎- A făcut duș. ‎- Ca să miros frumos pentru Moșul.
‎Deschidem cadourile?
‎Eu, primul! Așa. Dragii mei, ‎asta e ultima mea sticlă de whisky.
‎Vreau să fie la voi, în caz de urgență.
‎N-am mai băut de mult una.
‎- Trebuie s-așteptăm așa mult? ‎- Nu.
‎Will, Crăciun fericit!
‎Mulțumesc, tată!
‎- Sosesc cadourile! ‎- Da!
‎Haideți!
‎E timpul să înveți să conduci. ‎Nu puteam împacheta transportorul.
‎- Tare! Bravo, amice. ‎- Mulțumesc, tată.
‎N-ai nevoie de cheie să conduci. ‎Nici de lecții, nici să-ți dea voie.
‎Asta e pentru Penny.
‎- Cum așa, dacă voi primiți, iar eu, nu? ‎- Poftim.
‎- Ea le-a scris? ‎- Mersi.
‎Penny a scris jurnalul ‎peripețiilor noastre.
‎E foarte bun, așa că l-am publicat.
‎Chiar facem asta?
‎Se numește ‎Pierduți în spațiu.
‎E un titlu bun.
‎„Jupiterul ‎tăia atmosfera cu o viteză ‎de 25 de ori mai mare ca a sunetului.
‎Urma să ne prăbușim...
‎dar pe mine... nu asta mă speria.
‎Ce mă speria se întâmplase ‎înainte s-avem necazuri,
‎pe când navigam voioși ‎spre Alpha Centauri,
‎căci ideea de spațiu cosmic...
‎mă speriase de când mă știu.”
‎- E adevărat? ‎- Fără întreruperi.
‎„Am zis mereu ‎că în spațiu e bezna beznei...
‎frigul frigului...
‎și, cel mai rău, că e pustiu.
‎Nu-mi imaginez vreun loc mai însingurat.
‎Mama crede că spațiul nu e, de fapt, gol,
‎ci plin cu materie întunecată, ‎pe care n-o vedem.
‎Eu nu-s om de știință, ca ea.
‎Nu cred în lucruri ‎doar pentru că fac să iasă ecuațiile.
‎Trebuie să învăț de una singură...
‎și aici încep mereu necazurile...
‎Dar să nu stric povestea.
‎Asta e povestea descoperirii...
‎nu a unor lumi noi și stranii,
‎ci a ceea ce există ‎în locurile pe care le credeai goale.
‎Uneori... e forța invizibilă ‎a familiei mele...
‎care e cu mine chiar și când nu observ...
‎reamintindu-mi...
‎că nu-s niciodată singură.
‎Alteori, e descoperirea ‎unor monștri oribili
‎care vor să-ți rupă capul.”
‎În Primul Război Mondial, ‎cu ocazia unui Crăciun...
‎francezii și nemții au decis ‎să nu se mai împuște unii pe alții.
‎Au ieșit din tranșee ‎să sărbătorească împreună.
‎Pace pe Pământ.
‎Înțelegi?
‎Nu suntem pe Pământ.
‎Voiam doar să vă urez Crăciun fericit.
‎Ai făcut-o.
‎E alarma de perimetru?
‎Verific.
‎Cum stăm?
‎Încă stăm bine, însă vânturile se schimbă.
‎- Cred că vine sezonul musonic. ‎- Sezonul musonilor de metan.
‎Ne vor lovi mai puține pietre ‎când va bate vântul dinspre mare.
‎Nu e ironic că pe ultima planetă ‎am rămas fără combustibil,
‎iar aici combustibilul e în aer, ‎dar nu-l putem folosi?
‎- Nu cred în ironie. ‎- Ceea ce e ironic.
‎Will, ești gata să mergem?
‎Relaxează-ți umerii. ‎Relaxarea brațelor crește controlul.
‎Bine.
‎Apeși frâna doar când vrei să oprești.
‎Bine.
‎Ce-ar fi s-o calci puțin?
‎S-o calc?
‎Așa se zicea când eram mic.
‎Înseamnă să accelerezi.
‎- De ce ai făcut asta? ‎- Nu te preocupa de viteză.
‎Vreau doar să simți mașina.
‎Da. Simt mașina.
‎Cum mă descurc?
‎Foarte bine.
‎- Facem întrecere. ‎- Penny.
‎Lasă-l în pace, să nu lovească ceva.
‎N-are ce să lovească aici.
‎Fratele tău e un om pe gustul meu.
‎În familia asta, nu se pune preț ‎pe beneficiile aduse de prudență.
‎E timpul să ducem gunoiul.
‎Încet, te rog.
‎Nu uita, sunt ultimele rămase.
‎De-abia ne încarcă costumele ‎și sistemul de generat oxigen.
‎De câte va fi nevoie ca să obținem ‎destulă energie pentru a decola?
‎Ținând seama de cerințele ‎sistemului de decolare al lui ‎Jupiter
‎din intervalul de 200 de kilowați, ‎întreabă-o pe mama ta.
‎După cum o știu, încă mai caută o metodă ‎de a ne scăpa de aici.
‎Așa sper și eu.
‎Cum a mers lecția?
‎Încep să simt mașina.
‎Începe spectacolul.
‎Ce mi-ai luat de Crăciun?
‎Asta îmi dai în fiecare zi.
‎Ți-ai făcut-o cu mâna ta.
‎Mama ta are mare încredere în tine.
‎Să mă păzești e o treabă importantă.
‎La fel ca frecatul podelelor ‎și curățarea filtrelor de carbon.
‎Nu știam cât ești de subapreciată.
‎E nedrept.
‎E un petec nou?
‎Are legătură cu alarma de mai devreme?
‎Vreau să știu dacă sunt în siguranță.
‎Ești la fel de în siguranță ca ieri.
‎Începe.
‎Apare regulat, la nivel de minut, ‎odată la 23 de zile.
‎Cum e posibil?
‎Într-o zonă din Venezuela sunt furtuni ‎cu fulgere în același loc, la aceeași oră,
‎265 de zile pe an și nimeni nu știe de ce.
‎I se spune „Farul din Maracaibo” ‎și a călăuzit călătorii timp de secole.
‎Dacă ai nori și un soare sau doi ‎care să-i încălzească...
‎apar și fulgerele.
‎Asta e valabil oriunde.
‎Vei reuși. Vei rezolva acest puzzle.
‎- Îl vei dezlega. ‎- Uite care e treaba...
‎- Salut. ‎- Bună!
‎Treaba cu puzzle-urile e că...
‎- Stai. ‎- Termină-ți ideea.
‎- Continuă. ‎- Ia-o încet.
‎Ce zi reușită!
‎Da.
‎Mă gândeam...
‎la fulgere.
‎Putem încărca bateriile, ‎ca să pornim ‎Jupiterul.
‎- Am putea pleca de aici. ‎- La furtună ajungi doar zburând.
‎Nu trebuie să zburăm.
‎E o nebunie.
‎Oamenii folosesc tehnologia asta ‎de mii de ani.
‎- De ce tocmai acum? ‎- Se schimbă vântul și avem o șansă.
‎Dacă o pierdem, va mai dura un an.
‎E vorba de chestia aia din garaj.
‎Chestia aia din garaj...
‎ne-a transportat jumătate din univers.
‎Doar așa ajungem pe Alpha Centauri.
‎Credeam c-ai renunțat.
‎Poți folosi unelte pe care nu le-nțelegi.
‎Motorul robotului e inert, e adormit.
‎Ultima oară când a mers eram în spațiu.
‎Trebuie să recreăm acele condiții.
‎Și dacă nu vei reuși?
‎Mai sunt patru planete în acest sistem. ‎Poate vreuna e mai potrivită.
‎Nu risc viețile copiilor noștri ‎pentru că ar putea fi mai bine.
‎Întotdeauna poate fi mai bine,
‎dar uneori trebuie să apreciezi ce ai.
‎Copiii nu vor cunoaște pe nimeni aici.
‎Nu vor avea prieteni ‎în care să se încreadă...
‎cu care să dezbată și care să-i înțeleagă.
‎Nu se vor îndrăgosti.
‎Nu vor avea familiile lor.
‎Nu vor avea ce avem noi.
‎Trebuie să plecăm.
‎Trebuie să încercăm.
‎Regret, dar e prea periculos.
‎E prea periculos.
‎Mai discutăm peste un an.
‎Nu.
‎John?
‎- Mamă, ce e? ‎- John?
‎- Mamă? ‎- Mamă?
‎Tată?
‎- John? ‎- Tată?
‎Adu-mi stația.
‎- Da. Hai! ‎- Hai!
‎- John, pleacă de acolo! ‎- Tată!
‎Tată, haide!
‎Tată!
‎- Penny, ajutor! ‎- Hai!
‎Tată, te rog!
‎John!
‎Tată!
‎- Mișcă! ‎- S-o închideți după mine, bine?
‎Înapoi!
‎Hai, John! Trebuie să mergem.
‎- Hai, ridică-te! ‎- Tată!
‎Am zis să stați acolo!
‎Haide! Ține-te.
‎Tată?
‎E bine?
‎Când s-a rupt petecul, ‎atmosfera a năvălit înăuntru,
‎tăioasă ca un cuțit.
‎Cum o rezolvăm?
‎Va fi greu.
‎Plecăm.
‎Da?
‎Putem să plecăm?
‎Zi-le planul tău.
‎Ce plan?
‎Poți?
‎Unde o fi?
‎- Unde e manualul de zbor? ‎- Eu sunt manualul. Ce vrei să afli?
‎Aici Will Robinson, ‎din Grupul de coloniști 24.
‎Înregistrez totul fiindcă se pare...
‎că suntem primii oameni care vor să facă ‎o barcă cu pânze dintr-o navă spațială.
‎Don!
‎Încerc! Mai lasă-mă puțin.
‎Mă ocup.
‎Țin eu. Bine. Acum, cu toții.
‎Ai grijă! E bine?
‎Comparată cu altele, e o călătorie ușoară.
‎Sper să atingem patru, cinci noduri.
‎La o sută de mile marine pe zi,
‎ajungem în două zile.
‎Și încărcăm bateria ‎în mijlocul unei furtuni cu fulgere.
‎Mai întâi, să ajungem.
‎Mergem în linie dreaptă. ‎Trebuie să evităm acest arhipelag,
‎fiindcă e foarte stâncos.
‎- Cât de stâncos? ‎- Ne scufundă.
‎De aceea trebuie să-l ocolim.
‎Ai zis că vântul musonic e imprevizibil. ‎Nu ne va împinge în zona stâncoasă?
‎Ba da, când se schimbă, ‎dar putem ajunge înainte să o facă.
‎Din fericire, tatăl vostru a petrecut ‎mult timp pe apă
‎și e un căpitan experimentat.
‎O vreme, am fost doar o familie.
‎Vom fi iar un echipaj.
‎Va fi greu.
‎Haideți să ne odihnim.
‎Exersezi nodurile cu mănuși?
‎Încerc să mă pregătesc.
‎Dacă pornim motorul robotului...
‎ne poate duce oriunde, nu?
‎Ar trebui să ne ducă exact ‎la colonie, în Alpha Centauri.
‎Nu plec fără el.
‎De unde să știm unde să căutăm robotul?
‎Doar nu ți-a lăsat vreo hartă ‎sau o dâră de firimituri.
‎Poate că a lăsat.
‎Dar nu pe plaja asta mică.
‎Poate sunt altundeva.
‎Tu apari mai des în carte.
‎Gata, ajunge.
‎Știi că e băutura specială a lui tati. ‎Ești prea tânără...
‎M-ai pus într-o lumină favorabilă.
‎Licență poetică.
‎N-am făcut de mult ‎ceva despre care să merite scris.
‎- Îți dorești așa mult să pleci? ‎- Am muncit toată viața
‎pentru șansa de a face ceva important.
‎Nu pentru a crește ‎un știulete de porumb perfect.
‎Eu aș fi rămas.
‎Să vrei să rămâi e altceva ‎decât să-ți fie frică să pleci.
‎Nu vreau să trec iar prin toate astea.
‎Să mă întreb dacă mă va salva cineva
‎sau, mai rău, ‎dacă trebuie să-i salvez eu.
‎Vreau să fie totul normal.
‎Normalitatea există.
‎Trebuie doar să o găsim.
‎Nu te las să faci haos pe punte.
‎Cred că tata l-a citit pe tot deodată.
‎Asta e copia mamei?
‎Sunt sigură că o va citi.
‎Unde mergem?
‎Haide.
‎Să știi că sunt un marinar priceput.
‎O să țin minte.
‎Atenție, Robinsoni.
‎Țineți-vă bine.
‎E ultima șansă. Sigur va pluti?
‎Va pluti.
‎Sus ancora.
‎Haide!
‎Toată lumea la posturi.
‎Navigăm în direcția vântului fără cârmă.
‎Ridicați și coborâți fungile ‎ca să menținem direcția.
‎Fungile?
‎Frânghii care ridică și coboară vela.
‎Deci „fungă” e numele pompos al frânghiei? ‎Am înțeles.
‎Dacă nava virează către babord,
‎coborâți fungile de la tribord, și invers.
‎Ridicați fungile!
‎Trebuie să recunosc
‎că reușita călătoriei depindea ‎de multe lucruri
‎și te-ai gândit aproape la toate.
‎- Aproape? ‎- Aproape.
‎Știți denumirea formală ‎a ceea ce facem acum?
‎Navigare.
‎Am prins ceva viteză.
‎Trebuie să recunoști că e foarte tare.
‎Penny?
‎N-am chef.
‎Bagă-ți un dop într-o ureche!
‎Ce?
‎Bagă-ți un dop într-o ureche.
‎Pe mine mă ajută mereu.
‎Nu vomit prin ureche.
‎Ajută la răul de mișcare.
‎Ce ai de pierdut? Ai vomitat deja.
‎FURTUNĂ ELECTRICĂ
‎John?
‎Poți mări viteza cu câteva noduri?
‎De ce?
‎Scade presiunea barometrică.
‎- Se formează un muson în urma noastră. ‎- E furtuna electrică?
‎Nu. E altceva. ‎Ceva cu care nu vrem să avem de-a face.
‎O pot mări cu câteva noduri.
‎Atunci va fi bine.
‎Bună.
‎Prezicem vremea ca în secolul al XIX-lea, ‎cu termometru, anemometru și barometru.
‎- Vrei o roșie? ‎- Ar fi grozavă.
‎Te simți mai bine!
‎Da, dr. Smith mi-a zis să folosesc ‎un dop de urechi și a mers.
‎Nu asculta nimic din ce spune! ‎Doar știi cum stăm.
‎N-o lăsa să te influențeze.
‎Altfel, încă aș mai vomita.
‎Poate n-ar trebui ‎să stai atât de mult cu ea.
‎DOSTOIEVSKI ‎CRIMĂ ȘI PEDEAPSĂ
‎Asta nu e în program.
‎Fasolea e scârboasă, dar restul e bun.
‎Mulțumesc.
‎Mersi pentru sfat.
‎Penny!
‎Oprește nava!
‎Poftim? De ce?
‎Zi-i tatălui tău să pună velele în vânt!
‎Trebuie să oprească acum!
‎Doamne!
‎- Toată lumea e bine? ‎- Da.
‎Ce naiba am lovit?
‎Știam că e riscant.
‎Am rămas blocați aici?
‎Deocamdată, da.
‎Cred că avem noroc. Fuzelajul pare intact.
‎Între timp, hai să nu mai lovim altceva.
‎- Presiunea a scăzut mult. ‎- Știm cu toții ce înseamnă asta?
‎- Vine musonul. ‎- Nu puteai să spui?
‎Dacă vom fi tot aici când vine musonul,
‎nava se va rupe în bucăți.
‎Poate nu se va rupe chiar „în bucăți”, ‎ci doar puțin.
‎Găsesc o soluție.
‎Haideți pe punte, să strângem velele.
‎Mergeți.
‎Merg să verific Ceedra. ‎Apreciez discuția purtată.
‎Dacă trebuie ‎să mergeți la toaletă, amânați.
‎Știam că ne vom lovi de recif.
‎Am văzut curenții.
‎Un bun marinar îi vede.
‎- Nu că am ceva cu soțul tău. ‎- Ești marinar?
‎Cum de știi să navighezi?
‎Ce contează? Pot să ajut.
‎Nu cred un cuvânt din ce spui.
‎Pot fi de ajutor! Întreab-o pe Penny.
‎Nu ieși de acolo indiferent cât încerci.
‎Ușurel. Știu că ești obosită ‎și irascibilă. La fel am pățit și eu.
‎Am nevoie să mai reziști puțin.
‎Hai, fetițo, toți trebuie să respirăm. ‎De asta te rog.
‎Mai mergi puțin.
‎Debbie, realizezi că vrăjesc ‎stația de epurare a dioxidului de carbon?
‎Acum vorbesc cu o mașină și cu o găină.
‎Trebuie să scap de aici.
‎Cât timp am stat aici?
‎Prea mult.
‎Robotul numea acest loc „pericol”, nu?
‎Da.
‎- Nu trebuia să plecăm. ‎- Nu ajuți!
‎Trebuia spus.
‎Fetelor...
‎Uitați-vă.
‎Ce e?
‎Nu se poate!
‎- L-ai chemat să ne ajute? ‎- E aici?
‎Will... Și eu am crezut că e el.
‎Am vorbit cu Don.
‎Avem destulă energie ‎pentru a porni nava două secunde.
‎Ne poate ajuta să ne deblocăm.
‎Asta e!
‎Serios? Asta e soluția?
‎Nu. Tu și Don sunteți soluția.
‎Da?
‎Ce tare! Folosim extensiile ‎ca să ne desprindem de recif.
‎E vina mea, sunt cel mai puternic de aici.
‎Și tu ești pe-aproape.
‎- Ne-am desprins! ‎- Măcar nu vom fi aici când vine furtuna.
‎Nu, vom fi în larg.
‎- O putem lăsa în urmă? ‎- Nu.
‎Îmbrăcarea! Pe punte!
‎Strângeți pânzele!
‎- Ține-te de mine. ‎- Trebuie să rezistăm la furtună.
‎Bine.
‎Exact asta voiam să evit.
‎- Avem o problemă. ‎- Ce e?
‎Avem o spărtură de când am lovit reciful. ‎Curge apă în Ceedra.
‎Dacă face scurtcircuit, murim.
‎Și mie îmi place să pot respira.
‎- O poți astupa? ‎- ‎Mă străduiesc.
‎Promite-mi că nu mai lovim altceva.
‎Nu mai lovim altceva.
‎Uite, Ceedra.
‎Dacă ne-am putea aduna până trece furtuna,
‎aș aprecia foarte...
‎Ăsta nu e un semn că ne adunăm, iubito!
‎Am terminat!
‎Te descurci bine!
‎Noi am terminat!
‎Mergeți jos.
‎Doamne!
‎Ia-mă de mână, Jude. Haide.
‎Will! Lasă-te în jos!
‎Will!
‎Tată!
‎Will!
‎Tată!
‎Haide!
‎Will!
‎Hai, Will! L-ai prins? L-ai prins.
‎L-am prins.
‎Tată, ține-ți respirația.
‎Să-i ducem înăuntru!
‎Mamă, vino la infirmerie!
‎- Tată! ‎- O să-ți fie bine.
‎- Trebuie să mă întorc sus! ‎- ‎Nici gând! Pilotăm noi nava!
‎Nu știm s-o pilotăm.
‎- Mamă! Trebuie s-o ajutăm! ‎- Ce facem? Mamă?
‎Mamă!
‎Chiar știi să pilotezi nave?
‎Pierdem vremea.
‎Dacă și asta e o minciună, va fi ultima.
‎E semn că a venit Apocalipsa.
‎Smith, ce facem?
‎Smith!
‎Știam că e o greșeală!
‎- Ridicați pânzele. ‎- Tocmai le-am coborât!
‎Să mărim viteza!
‎Trebuie să ocolim stâncile.
‎Nu le putem ocoli! Trecem printre ele!
‎- Printre stânci? ‎- Ridicați pânzele! Hai!
‎Judy! Poți să te ții?
‎Nu pot face asta fără tine.
‎Bine, mă ridic.
‎Smith!
‎- Hai! ‎- Hai!
‎E bine?
‎Trebuie să ridicăm pânzele!
‎Ridicați pânzele!
‎Tată!
‎Mergem mai repede?
‎Maureen, ce se petrece?
‎Accelerăm.
‎Da, știu.
‎Ai grijă.
‎Am trecut de stadiul ăsta, dar apreciez.
‎- Pari îngrijorat. ‎- Așa arăt eu în ultima vreme.
‎Will, am încredere în mama ta.
‎Dar nu mama e la comandă.
‎John...
‎Să mutăm greutatea sub vânt.
‎Partea grea trebuie coborâtă ‎cu orice preț.
‎Transportorul.
‎Transportorul are două tone.
‎Tată, ești bine?
‎- Va trebui s-o faci tu. ‎- Eu?
‎E greu de întors, ‎trebuie să prinzi viteză.
‎- Mă voi ciocni. ‎- Da.
‎Pune-ți centura. Will...
‎nu gândi în exces.
‎Du-te!
‎Nu o să reușim!
‎Nu mă gândesc.
‎- Trage! ‎- Trage!
‎Trage!
‎Asta înseamnă să fim o echipă!
‎Știi să navighezi!
‎Uneori spun adevărul.
‎Will, ești bine? Ce s-a întâmplat?
‎Am călcat-o.
‎Haide.
‎Judy!
‎Asta da navigare. Bravo!
‎- Ești bine? ‎- Plămânii se vindecă.
‎Mi-au obosit picioarele. Și mâinile.
‎Și alte părți din corp ‎care nici nu știam că există.
‎- Te-ai descurcat. ‎- Da, fiindcă ai fost cu mine.
‎Mă bucur să raportez ‎că am reparat-o pe Ceedra.
‎Așa e, Judy, sunt uimitor.
‎Și, printr-o mișcare a destinului,
‎fantoma asta spațială ‎a lovit transportorul.
‎Bravo!
‎Mulțumesc.
‎Să nu uităm acest moment, ‎în caz că vrea să țipe iar la mine.
‎Am verificat puntea.
‎Maureen, știu la ce te gândești.
‎De unde am arsurile astea?
‎Nu cumva contaminarea serei n-a fost ‎un accident?
‎Dacă cineva a rupt peticul intenționat?
‎Dacă e posibil, ar însemna
‎că, în ultimele șapte luni, ‎n-am fost așa bine închisă cum credeai.
‎Poate că o persoană ca mine, ‎care a mai fost la închisoare,
‎e capabilă să evadeze.
‎Să intre și să iasă după cum dorește, ‎fără ca tu să știi.
‎Dacă ar fi așa, mi-ai fi datoare, Maureen.
‎Am obținut amândouă ce am vrut.
‎John n-ar fi părăsit vreodată ‎bucata aia de țărână.
‎Am fost eu eroul negativ ‎și n-a mai trebuit să fii tu.
‎Nu prea are rost să mă mai închizi.
‎Vă rog, vreau să ajut.
‎Mănânc pe gratis de luni de zile ‎mâncarea voastră delicioasă.
‎Acum face parte din familie?
‎Eu voi munci mai puțin.
‎Da? Ai grijă ce faci.
‎Nu vreau să am probleme.
‎Bine.
‎Am învățat să conduc.
‎Iar azi am condus prima dată singur.
‎Am făcut accident.
‎Aș vrea să fi fost cu mine, să vezi.
‎Toți cred că îmi lipsești...
‎doar pentru că ne ajuți...
‎dar noi ne descurcăm singuri.
‎Îmi lipsești fiindcă suntem prieteni.
‎Motivul pentru care am lovit transportorul
‎e că navigăm pe ocean...
‎în ‎Jupiter...
‎Cu vele adevărate, dacă-ți vine să crezi.
‎Eu, Judy și Penny eram un echipaj bun...
‎până când am rămas doar cu Judy, ‎pentru că Penny vomita de zor.
‎Am reușit.
‎Plecăm de pe planeta asta în curând.
‎Nu voiam să se termine.
‎E plin de apă pe care n-o putem bea ‎și aer pe care nu-l putem respira.
‎Dar ne găsiserăm locul aici.
‎Eram, în sfârșit, cu toții împreună.
‎Suntem tot împreună.
‎Stai puțin.
‎- Vezi ce e acolo? ‎- Ce e aia?
‎Sunt alte bancuri?
‎Nu-mi place.
‎Trebuie să încetinim.
‎Oare ce-o fi?
‎E o cascadă?
‎- Mergi! ‎- Hai!
‎- Legați-vă! ‎- Repede!
‎Hai, Will!
‎Nu putem ajunge unde mergem ‎fără accidente?
‎Țineți-vă bine, trecem peste!
‎Vă iubesc!
‎Penny, Will, sunteți bine?
‎- Da. ‎- Jos centura. Hai!
‎Suntem bine, nu?
‎- Da. ‎- Mamă? Tată?
‎Ei bine...
‎am ajuns aici.
‎Jos pare a fi ceva metalic.
‎E prea drept. Nu poate fi natural.
‎Nu.
‎E făcut de cineva.
‎De cine?
‎Subtitrarea: George Georgescu