EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Det här är Will Robinson i 24:e kolonistgruppen.
Jag spelar in det här för det verkar...
...som om jag är den första människan som har upptäckt utomjordisk intelligens.
Här syns det första konstverk som gjorts av en utomjordisk artificiell intelligens.
Vad vill du kalla ditt konstverk?
Fara.
Vi försöker med nåt annat.
- Det är en varning för lågt syre. - Ja.
- Har vi bara två timmars luft kvar? - Ja.
Toppen.
Varför tyckte vi att det var smart att göra en extremt primitiv rymdresa?
- Tjata inte mer. - Du skulle ha svängt vänster.
Maureen svarade inte, det är olikt henne.
Vänster eller höger? Det är 50 % chans att det blir rätt. Det är bra odds.
50 % chans att dö är hemska odds.
Man skjuter inte ut nån utan tillstånd.
Det är vanligt hyfs.
Vi har några timmar på oss.
Vi hade 50 % chans.
Vi har jobb att göra. Skynda på.
Redo? Ett, två, tre.
- Skalven blir värre. - Ja.
Det var alla.
Nästan alla.
Hiroki lär bli upprörd för att vi smög av hans skepp.
Familjen Robinson håller ihop.
Är vi redo att ge oss av när mamma och Judy kommer?
De har inte hörts av. De borde vara här.
- Är pappa tillbaka inom hörhåll? - Ja.
- Det är morse. - Vad bokstaverar han?
- B. - Okej.
- R. - "BR"?
Är det hans budskap? "BR"? Är det ungdomssnack?
Ä.
Nu börjar vi komma nån vart.
N.
- Bränsle. De har bränsle. - Vi har bränsle!
Ja.
Om vi väntat skulle vi inte vara här.
Toppen.
Hörde du det?
- Jag har goda nyheter. - De får vänta.
- Håll er lugna. - Vad gör hon här?
Jag bor här, ifall ni har glömt det.
Ja, vi är fyra och du är en.
Två, faktiskt.
Du lever. Fängsla dr Smith.
Han är annorlunda.
Kom hit, robot.
Sluta! Jag sa sluta.
Gick det bra, Will?
Den är hennes nu.
Jag räddade honom efter det du gjorde honom.
Vänner tvingar inte vänner att kliva av klippor.
- Lämna honom ifred. - Jag är bara ärlig. Eller hur, Will?
Det har vi ju varit mot varandra.
Och nu då? Vad vill du?
Det vi alla vill. Att flyga upp tillResolute.
Jag hyser inte agg. Och det borde inte ni göra heller.
Will?
Vad är det för oljud?
- Är det... - Ja.
- Är det vad jag tror att det är? - Ja.
Vadå?
Det är pappa. Han är okej. Han och Don är i omloppsbanan.
Vilka goda nyheter.
Jag har glömt morsealfabetet. Vad säger han?
M-U...
...G-U.
"Mugu."
- Point Mugu. Det är en park. - Jag älskade det stället.
- Varför pratar han om den? - Han vill tala om nåt.
Vad minns ni mest med den parken?
Vi tände lägereldar på stranden.
- Ja, just det. - En lägereld.
Vad har det med nåt att göra?
Kan han tända en i rymden?
Jag tror det.
Han försöker berätta var han är.
Vi söker efter en värmesignatur.
Vänta. Vi hade en plan.
- Samma plan, med en omväg. - Jag har haft nog med omvägar i livet.
Du sa att du inte ville göra John illa. Var det sant?
Var ärlig.
Hur länge innan Resolute åker?
Åttioåtta minuter.
Så hur ska vi göra en signaleld?
Det finns bränsleoxidationsmedel i rören.
Jag kan ordna en ström av brinnande bränsle.
Och då kanJupiters termiska sensorer känna det?
Vad är det?
Jag fick nåt i ögonen. Det svider.
Får jag se?
Imskyddsmedlet har torkat och lossnat i flagor.
Jag ser inte. Jag får känna mig för och improvisera.
Du kan inte göra det här utan att se.
- Vem ska göra det då? Du? - Ja.
Jag antar att du klarar att identifiera kompressionsladdade cylindrar.
Du får instruera mig.
Hur svårt kan det vara?
Det finns fyra hexagonala skruvar. Börja skruva loss dem.
Vet du vad en hexagon är?
Uppskjutning sker om T minus tio minuter.
Hej.
Det är ingen fara.
Minns du den här?
Du.
Du och jag är fortfarande vänner.
Då kan du och roboten också vara vänner.
Den är inte min vän.
Du sa "den", inte "han".
- Ja. - Will...
Vi ska fixa honom. Vi ska göra så att han blir som han var.
Den kommer inte tillbaka.
Utvidgning säkrad.
Låter Smith oss rädda pappa och Don?
- Hon har inte sagt nej än. - Jag vill lämna henne här.
Uppskjutning om T minus sju minuter.
Var tacksam att hon inte lämnar oss och att hon inte kan styra skeppet.
Kan vi tillåta Smith ta med roboten till Resolute?
Med allt folk där, vem vet vad hon kommer att göra?
Vi tar ett problem i taget.
En vulkan. Var kom den ifrån?
Den har alltid varit där, förklädd till ett berg.
- Spänn fast er. - Will.
Vulkanen skapar starka vindar. Uppskjutningen blir skumpig.
Hur skumpig?
Navet är den säkraste platsen på skeppet. Stanna gärna här...
...eller där framme med mig. Du väljer.
Jag följer dig.
Inte för att jag inte litar på dig.
På med hjälmarna.
Uppskjutning om T minus två minuter.
Jag måste utföra kontrollerna före uppskjutning.
Det går bra.
Jag brukar ha en andrepilot.
Du verkar klara det bra själv.
Du har ju övat länge på att göra allt själv.
Måste vi verkligen ta en genväg för att hämta din man?
Känner du dig nånsin skyldig över nåt du gör?
Uppskjutning om T minus en minut.
Skuld är som magknip när man har ätit för mycket.
Man lovar vad som helst medan det känns,
men när det går över blir man bara hungrig igen.
De flesta är inte som du.
Alla är som jag. Och jag förnekar inget.
Förnekar vad?
Jag sätter mina egna behov främst.
Är du så annorlunda? Du älskar John för att han skyddar dig.
Du kämpar för dina barn för det ger dig ett syfte.
Will också. Han är så rar...
...eftersom han är rädd och vill känna sig trygg.
Våga inte prata med mig om min son.
Uppskjutning om T minus 30 sekunder.
Han är ett bra barn, men han är ingen ängel.
Han är inte osjälvisk. Det är ingen.
Uppskjutning om T minus tio, nio...
...åtta, sju, sex, fem...
Jag kommer inte att sakna det här stället.
Det har vi gemensamt.
Då så, kära planet som vi inte ens ville döpa,
det här är mellan oss nu.
Vi åker härifrån.
Judy, Penny, Will, vi är i säkerhet.
Det är vackert här uppe.
Men allt är väl vackert på långt håll.
- Borde den inte flyta? - Jo.
Det blev precis konstigt, mamma.
Är vi i omloppsbanan?
Ja, det är vi.
Men jag vet inte varför det finns gravitation på skeppet.
Jupiter 2, det är Victor Dhar från Resolute.
Jag upprepar. Jupiter 2, det är Victor Dhar från Resolute.
Jag vet inte om ni hör oss, men de andra Jupiter-kapslarna är här.
Vi är er väldigt tacksamma för det.
Men det finns ett svart hål som gör rymdvägen väldigt lömsk.
Ni har 63 minuter på er att ta er hit.
Hoppas att ni klarar det. För sen kan vi inte vänta längre.
Resolute, klart slut.
Sextiotre minuter?
- Vi har gott om tid att hämta John. - Ja.
Jag programmerar det i ett sökmönster nu.
Kurskorrigering krävs. Bränslebrist.
Bränslebrist?
Bry dig inte om det. Systemet är inte ordentligt kalibrerat.
Det låter som om vi inte har nog med bränsle
för att hitta din man och återvända till Resolute.
- Jag minskar sökperimetern. - Där brister det.
Lägg undan dina personliga känslor och prioritera rätt.
Ibland måste man släppa människor.
Sätt kurs mot Resolute.
Nej.
Sätt kurs mot Resolute, så kan du och barnen följa med mig dit.
Eller så kastar jag av er och tar mig dit själv.
- Du har alltså alla ess på hand? - Det vet jag att jag har.
- Är du säker? - Jag har roboten.
Varning. Ingångsvinkel överskriden.
- Mamma? - Lita på henne.
Femhundra. Nära minimum.
Är du galen? Ska du begå självmord med barnen?
Fyrahundra. Nära minimum.
Vi är familjen Robinson. Leva tillsammans eller dö tillsammans.
- Kan du göra nåt? - Fara, dr Smith.
- Vad gör du? - Fara, dr Smith.
Hon bluffar.
- Ut ur navet nu. - Kom!
- Etthundra. Nära minimum. - Fara, dr Smith.
Sluta.
Det här var vad hon ville.
- Lyft högre. - Kom igen.
Lyft högre.
Omloppsbanan stabiliserad.
SYSTEMET LÅST
Öppna dörren! Hjälp mig ut!
Du är i det säkraste rummet.
Det klarar en asteroidkollision.
Och det kan stå emot soleruptioner.
Det klarar av den absoluta nollpunkten.
Och gissa vem som utformade det? Jag. Så du kommer inte ut på ett tag.
Krossa glaset.
- Du kan inte hålla kvar mig här för evigt. - Det är sant. Men tillräckligt länge.
Om du ursäktar, så ska jag hitta min man.
Nu kan du aldrig kalla oss vårdslösa.
Jo, för jag är er mor. Du och Judy hämtar harpunen.
- Har vi en harpun? - Will, du följer med mig.
Nästan klart. Hittar du den gröna ledningen?
- Det finns ingen grön ledning. - Hitta den svarta då.
- Det finns ingen svart ledning. - Vad ser du?
Ingen av ledningarna är grön eller svart.
Installatören måste ha bytt ut enheten för att spara pengar.
- Det var nog Williamson, den snåle jäkeln. - Så vad gör jag?
Det finns tusentals valmöjligheter, men bara en funkar.
- Jag skulle veta om jag såg det. - Okej. Då måste du se det här.
Våra ögon kan generera vätska. Det kallas tårar.
- Ska jag gråta? - Ja.
Hur?
Jag vet inte. Tänk på nåt sorgligt.
- Det brukar funka. - Jag kan inte gråta bara sådär.
Okej.
Tänk på din familj och dina vänner på jorden.
Du kanske inte får se dem igen.
Jag bryr mig inte om nån, annars hade jag inte åkt.
Jag har klarat mig själv sen jag lärde mig att knyta skorna.
Vilket jag lärde mig själv.
- Jag har sett många föräldralösa. - Jag är inte föräldralös.
Mina föräldrar lever. Nånstans, antar jag.
Ledsen att de dumpade dig.
Måste vara tufft att veta att de aldrig älskade dig.
Att de tyckte att du var värdelös och...
Vad fan? Varför... Jag förstår vad du håller på med.
Du vill få mig att gråta. Men det där räcker inte.
Vet du vad? Glöm det. Jag fixar det själv.
Vi har faktiskt en harpun.
Hela mitt liv har jag saknat att skjuta harpun.
Det här påminner mig om att vi inte läste ut Moby Dick.
- Vi kom bara till sidan 30. - Valen dödar Ahab.
- Spoilervarning! - Den skrevs 1851. Du hade din chans.
Att åka mot planeten krävde mycket bränsle.
- Har vi nog kvar att hitta pappa? - Jag slår på det infraröda systemet.
Om han tänder lägerelden snart klarar vi det.
Jag skulle aldrig ha räddat honom. Jag borde ha låtit honom dö i trädet.
Roboten är inte bättre än sin herre. Du är en bra person.
Roboten räddade Judy tack vare dig.
- Tack vare mig? - Ja.
Det var mitt fel att Judy fastnade i isen.
- Ingen klandrar dig för det. - Jag borde ha simmat ner.
Om jag simmat ner efter batteriet hade allt ordnat sig.
Det räcker.
Vi har nog med problem. Det förflutna är redan förbi.
- Jag klarade inte testet, eller hur? - Vilket test?
Stresstestet inför koloniprogrammet.
Jag klarade det inte.
- Nej, det stämmer. - Varför är jag här då?
Du förtjänar att vara i kolonin.
- Inget test visade på motsatsen. - Men hur kan jag vara här?
Jag drog i några trådar.
- Du gjorde fel. - Nej, inte fel.
Olagligt. Det är stor skillnad.
Det hade varit bättre om jag stannat hemma.
Kan du inte slå hårdare?
Jag känner dig, Maureen.
Du utformade inte det här som en bur.
Du utformade det för att skydda dina barn.
Du byggde in en utgång åt dem.
"Jupiters interplanetariska manual".
Jag kanske skippade träningen, men jag lär mig fort.
Om du kräks får vi ett större problem än blindhet.
Det funkar ändå inte.
Har vi bara en timmes syre kvar nu?
Jag hinner inte prova alla olika kopplingskombinationer.
Jag behöver dina ögon, Don.
Hör du, allvarligt...
...blir du inte ledsen när du tänker på att du kan dö?
Ångrar du inget?
Jag tror inte på att se tillbaka. Det är så man kraschar.
En gång tänkte jag bara på allt som jag inte hade gjort.
Födelsedagskort som jag glömt att skicka. Kort som jag glömt att köpa.
Födelsedagar... bara kom och gick.
Men sen insåg jag...
...att det var alla dagar däremellan som jag missade.
Frukosten före skolan, att skjutsa till fotbollsträningen...
...skrapade knän som jag inte var där och plåstrade om...
Vanliga dagar. Det är de som spelar nån roll.
Jag hade tre fina barn som jag trodde att jag förlorat för alltid.
Att krascha på den här planeten är det bästa som kunde hända,
för det hjälpte mig att hitta dem igen.
Jag älskar Penny för att hon kan säga ifrån.
Hon försöker mer än nån nånsin kommer att ge henne ett erkännande för.
Jag älskar Will för att han ser saker som jag inte kan se.
Han är smartare än jag.
Jag älskar Judy för även om jag inte är hennes biologiska pappa,
så är hon precis som jag.
Hon är stark och orädd.
Jag kanske önskar att jag var mer lik henne.
Du.
Jag önskar att jag haft en pappa som du.
Sluta böla nu, och tänd signalelden.
- Vad har du gjort här? - Ja, ursäkta.
Vänta lite.
- Håll i nåt. - Varför det?
Vi kanske exploderar.
SKANNAR
Jag ser nåt varmt.
- Är ni redo med harpunen? - Ja.
KURSKORRIGERING
Jag ser dem!
Snygg hydrazineld du har där.
Jag visste att du skulle hitta oss!
Det var med förenade krafter. Säg hej till gruppen.
Hej.
- Pappa? - Pappa.
- Hej, pappa. - Hej, pappa!
- Du får inte göra så mot oss igen. - Jag visste att du skulle klara det.
Hej, allihop.
- Gråter du? - Nej. Kanske. Jag menar...
- Glädjetårar. - Ja.
Vad hände?
Var ska jag börja?
Vi måste rädda er först.
- Är de nära nog? - Snart inom räckhåll.
Målet är inom räckhåll om 30 sekunder.
Lyssna.
När slutade bankandet?
- Målet är inom räckhåll om 20 sekunder. - Kom igen.
SYSTEMLÅS
Åtta, sju, sex...
- Målet är utom räckhåll. - Vi måste springa.
Den når inte fram.
Maureen!
Du förrådde mig, Maureen.
Vårt bränsle är borta. Resolute är borta.
Jag är fast här och svävar ingenstans tills jag dör.
Maureen! Du missade.
Allt på grund av dig.
Du och din familj.
Kom igen.
Skynda på!
- Vad hände? - In i rymdbilen.
Vad menar du? Vad händer?
- Den kom ut. - Va?
- Mamma? - Hoppa in.
Lås dörrarna. Det bibehåller trycket tillräckligt länge.
- Vi kan hjälpa dig. - Stanna där inne!
Var är Will?
Nej, bort därifrån! Nej!
Du vet vem jag är. Det är jag.
- Det är Will Robinson. - Vad gör vi?
Och vi är vänner.
Nej!
Bort från mina barn!
Gå! Bind fast dig där.
Håll i. Okej?
Nej!
Lufttrycket stabiliserat.
LUCKAN STÄNGS
Jag kanske kan hoppa.
Nej, vänta! Titta.
Vad fan är det?
- Höll lufttrycket? - Ja.
Ja, mamma. Det höll.
Vad är det där?
Judy!
- Varför pekar den på oss? - Gå!
Håll dig borta från dem!
- Mamma! - Mamma!
Jag visste att det var du.
Vänner, Will Robinson.
Ja, vänner.
Skeppet når kritisk syrenivå om T minus två minuter.
Mamma.
- Mår du bra, Will? - Jag kommer att göra det.
Mamma, Will!
Glaset spricker. Vi förlorar luft.
Det håller inte.
Rampen stängs inte. Hydrauliken är skadad.
Det finns en manuell vev där ute.
Du får inte, Will.
- Jag måste. - Du får inte!
Vad är det för idé att du skyddar mig om jag inte får skydda dig?
Var försiktig.
MANUELL VEV TILL RAMPEN
När jag har stängt dörren klättrar jag till bakre luftslussen.
Det är en lång klättring.
Han vet.
Det kommer att fungera.
Syreförlust hävd.
Du klarade det.
Jag gjorde det, eller hur?
Jag väntar på dig vid luckan.
Nej!
Är du okej, Will?
Will?
Pappa!
Jag har dig, vännen.
Nu åker vi hem.
Det är ganska coolt.
Jag har också ett ärr. Hela vägen från midjan...
- Okej. Nej. - Nej!
Sjutton stygn. Jag fick tvätta såret med min bästa whiskey.
- Jag tappade medvetandet. - Sluta!
Det var blod överallt. Nej, lyssna.
Inte en skymt av Resolute.
De är borta för längesen. Vi är ensamma.
Vi är åtminstone tillsammans.
Det var nära att vi inte var det.
- Om du inte fått tag i Will... - Det hade jag inte klarat
om du inte skjutit harpunen en andra gång.
En andra gång?
Varför gjorde du det?
Vadå?
Sköt harpunen igen, så att John kunde klättra ombord.
För att jag var ledsen.
Det är jag fortfarande. Över allting.
Är du?
Jag sa det för att det var rätt svar.
Så lever jag.
Jag släpper aldrig ut dig igen.
Vi får se vad som händer.
Vilka är våra möjligheter?
Ransonerar vi, kan vi kanske överleva tills hettan lägger sig.
Då kan vi landa igen.
Landa där nere?
Det skulle snarare bli en krasch.
Maureen.
Det är Resolute!
Robinsons, Jupiter 2, ni är redo att docka.
Ni väntade på oss.
Jag representerar alla medlemmar i kolonistgruppen, dig också.
Victor...
...tack.
Ingen orsak.
Sir, vi är nära omloppsbanan.
- Fort. Vi har stannat längre än vi borde. - Vi har faktiskt slut på bränsle.
Stanna där. Vi kommer till er.
Det är samma oljud som hördes från robotens skepp.
Varför kommer det från vårt skepp?
MOTORRUM
Vad händer?
Varför vänder vi?
Jupiter 2, är allt okej?
Jag vet inte. Vi verkar ha förlorat kontrollen över skeppet.
- Vänta, var är vi nu? - Jag har ingen aning.
Det har jag.
Jag tror att vi är här.
Var är "här"?
Fara.
Undertexter: Annika Vasiliadou