EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Otroligt.
COOPER MEMORIAL-SJUKHUSET DR Z. SMITH
Jag borde ha förstått.
Hon lurade mig innan vi kraschade.
Jag gick på det som en idiot.
- Jag skyller på mitt goda hjärta. - Du ville tjäna pengar på vår överlevnad.
- Det är inte olagligt. - Och du smugglar sprit.
Varför handlar det om mig nu?
Poängen är att jag använder mitt eget namn. Jag stal det inte.
Jag undrar vad som hände honom. Den riktiga dr Smith.
Kände ni det där? Jag tror att det var ett skalv.
Jag ringer hem.
Vänta.
Ingen lyssnar på mig.
Här är min åsikt om nån som avslöjats.
En person som den falska dr Smith måste konfronteras.
Se henne i ögonen, kolla om hon vågar ljuga igen.
Nej. Vad sa jag precis?
C-Eleven till Jupiter 2. Är det nån där?
C-Eleven tillJupiter 2.Är du där, mamma?
Jupiter 2 till C-Eleven. Hallå, Judy.
Det är hon.
Lägg på.
Det är dr Smith.
Ja, jag vet vem du är.
Är allt bra?
Toppen. Får jag prata med mamma?
Hennes dörr är stängd. Ska jag lämna ett meddelande?
Nej, jag tar det direkt med henne.
Kan du låta mer misstänkt?
Hon bodde på vår Jupiter, åt med oss. Hon lånade min fuktkräm!
Verkligen? Var det roligt?
- Tänk om hon försöker nåt. - Slappna av.
Din mamma kan hantera alla versioner av dr Smith.
Jag tar på mig ansvaret för det som hände.
Jag skulle ha sett tecknen.
Angela var förtvivlad. Hon återupplevde attacken.
Hon var så hjälplös.
Du kunde inte veta att hon skulle utagera.
R-3940. Det är vår vattenstämpel.
Det här är inget smuggelvapen. Det skrevs ut ombord.
Av vem?
- Jag sa att det inte var jag. - Roboten skrev ut vapnet.
Va? Varför skulle han göra det?
Till mig.
Jag var rädd, och han trodde väl att jag ville det.
- Kände du till det här? - Förlåt. Jag ville inte ha det.
Så jag gömde det.
Var?
- Nu vet vi var hon fick det ifrån. - Nån hittade det, men inte hon.
Hon jobbade inte på tornet, utan låg till sängs.
Då återstår alla andra.
Hela lägret var ombord vid nåt tillfälle.
Kan du hämta nåt att äta?
Varför skulle nån ge Angela ett vapen? Det var dåligt omdöme.
Att beväpna en orolig kvinna? Följden känns oundviklig.
Jag tyckte det var konstigt att han strök omkring
när det fanns så mycket annat arbete.
- Vem? - Victor.
Han var inte så förtjust i roboten på mötet.
Jag vet inte.
Victor Dhar är många saker, men jag...
En man gör nästan vad som helst för att skydda familjen.
För att veta vem som gav Angela vapnet måste vi prata med henne.
Ta det varsamt med henne.
Angela är ömtålig just nu.
Hon var inte ömtåligare än att hon sköt tre hål i mitt skepp.
Okej.
Smyg inte iväg.
Verkligen? Det är ju min grej.
Jag menar allvar.
Jag behöver inte berätta att din bror har det svårt.
Ändå berättade du det.
- Vi borde byta. - Nej, det är lugnt.
Du har nog hjärnskakning också.
Jag har haft många hjärnskakningar.
Jag mår bra.
Jag säger inte emot. Vill du att jag ska göra det?
Vad var det?
Jag vet inte.
Se upp!
- John! - Håll i dig.
Kör!
Minns du när jag nämnde ökad seismisk aktivitet?
Nu gör jag det.
Okej, då kör vi härifrån.
Vad är det?
Tjära.
Asfaltsjö, faktiskt.
- Kan vi gå på det här? - Jag skulle inte göra det.
Det ordnar sig.
Det är knappast den värsta situationen vi befunnit oss i.
Vi åker inte tillbaka åt det hållet.
Det finns bara en väg tillbaka.
- Det inträffar väldigt regelbundet. - Det är bättre än Old Faithful.
Intervallen mellan utbrotten
ger oss tre minuter och 27 sekunder att ta oss över.
Bilens topphastighet är...
Vi kan inte köra i maxhastighet. Vi har 11 000 liter bränsle
som väger 4 000 kg.
Det blir 56 kilometer i timmen för att köra hur långt?
Tre kilometer.
Vi har inget val.
Det blir tajt.
Så fort de slutar, kör vi fort som fan.
Nu!
Tre minuter kvar.
Kom igen.
Går nåt sönder fixar jag det, men låt oss komma i mål.
Vi kan inte köra fortare.
Det räcker. Vi håller tempot.
Två minuter, 45 sekunder.
Vad är det?
Mina bromsar krånglar.
Varför saktar de ner?
Kontrollkabeln är lös. Jag ser den härifrån.
Två minuter, 30 sekunder.
- Jag kan inte hålla farten. - Du måste.
- Jag fixar det. - Vart ska du?
Taket. Fortsätt köra.
Lycka till.
- Kör stadigt. - Ja.
- Var försiktig, Evan. - Två minuter.
Jag är surfare.
Var surfare.
- Kom igen. Han får se till att snabba sig.
Kom igen, Evan.
En minut, 30 sekunder.
Evan! Ta det försiktigt.
Kom igen, Evan.
Killen är modig.
Försiktigt.
En minut. Det måste gå fortare.
Fyrtiofem sekunder.
- Han klarade det. - Trettio sekunder.
Vi är inte utom fara än.
Femton.
Nästan där.
Fem, fyra, tre, två...
Nej! Kom igen!
Vart tog han vägen?
Öppna dörren.
Akta!
Jag ska ta hand om dig.
Pulsen är svag. Jag behöver nåt för smärtan.
Håll huvud och nacke stilla.
- Vi måste flytta tanken. - Gör det.
Fäst remmen i tanken. Jag drar bilen i position.
Kom igen.
Håll dig vaken. Kämpa.
Vänta. Det här går inte.
Varför inte?
Tanken har fastnat på en sten. Vi behöver en annan lösning.
Vänta! Sluta.
Vi kan dra ut honom.
Tanken är tryckluftsfylld. Lyfter vi den förlorar vi bränslet.
Anropa Jupiter-kapslarna. Be dem skicka en annan tank.
- Visst. - Vi suger upp bränslet.
Det tar timmar, han hinner få njursvikt. Tanken måste flyttas.
Läget är hemskt. Men kom ihåg din utbildning.
Låt inte känslorna styra.
- Mina känslor är ovidkommande. - Hur många patienter har du haft?
Då du inte handleddes av en riktig läkare?
Två.
- En av dem var din mor? - Ja, men...
Du gör ditt bästa. Det ska du ha beröm för.
Jag vill hjälpa Evan, och det ska jag göra.
Men bränslet kan rädda din familj och hans familj. Eller hur?
Skicka efter ersättningstanken.
Vi samlar upp det läckande bränslet. Slösa inte bort en droppe.
- Se till att slangkopplingarna är hela. - Beckert, flytta tanken.
- Lugna dig. - Släpp mig!
- Jag vägrar förlora bränslet. - Jag vägrar förlora honom.
Han slutade andas! Judy!
Okej. Ett, två, tre... Flytta tanken!
Jag är ledsen. Nej!
Ett, två, tre... Don?
Ett, två, tre...
Jäklar.
- Gör du det, då kan du glömma pengarna. - Du är en skitstövel.
Ett, två, tre...
Evan? Det är ingen fara.
Se på mig. Det är ingen fara.
Kommer jag att dö?
Inte idag.
Jupiter 4 till Jupiter 2. Hör ni? Kom.
Det är jag, Vijay.
Låt inte som på rymdkontrollen.
Bekräftar. Ses vi på mötesplatsen?
Hur är det där inne?
Bra, tack. Skönt att höra. Jag smyger ut nu.
Okej.
Ursäkta, jag verkar ha tappat huvudet.
Kom igen. En reaktion?
Ett litet skratt? Ett fniss?
Jag trodde att du hade gått.
Okej.
Ett huvudlöst skämt förtjänar en ögonrullning.
Har du inte byggt tre såna redan?
Låt mig vara.
Okej, visst. Jag bara...
Jag trodde att du ville lära dig att flyga.
Ja!
Det här är så farligt!
Ja!
Jättefarligt!
Ja!
- Redo? Tre, två, ett, stopp. - Ja!
Gick det bra?
Mår du bra?
Ja!
Vad hände precis?
Jag har fått nog.
Nej, kom igen. Vi måste slå ditt rekord. Vad gör du?
Tack, Penny.
Men det räcker.
Det var kul.
Ledsen att du gick sönder, men jag ska sätta ihop dig igen.
Jag vet att du inte hör mig. Jag är inte galen.
Men när man låtsas vara nån annan så länge...
...måste man ibland säga saker högt som en påminnelse om att det är sant.
Jag heter inte Smith.
Jag heter June Harris.
Sanningen är att jag inte skiljer mig från familjen Robinson.
Jag vill lägga det förflutna bakom mig...
...och börja om från början, precis som de.
Sanningen är...
...att jag ska bli en produktiv kolonimedlem.
Såvida kapten Radic på Resolute inte kastar ut mig genom luftslussen.
Och sanningen...
...som Radic inte verkar förstå...
...är att jag är en god person.
Jag är inte våldsam.
Jag är ingen mördare...
...som du.
Du tillverkades för att döda.
Sanningen är att jag inte kommer att göra några av de hemska saker
som kommer att hända.
Du kommer att göra dem.
Finns det verkligen här?
Kolla under HAB.
Snälla, var här.
Ja!
Toppen. Okej. Nu...
Nej.
Har du fixat det?
Förlåt. Jag tänkte att nån kanske skulle höra oss.
Har du gett upp radion?
Nej, det finns ett problem med antennen.
Vad?
Den är där ute.
På stranden.
Den gick av när du körde av vägen baklänges genom skogen.
- På ett väldigt imponerande vis. - Det tyckte jag med.
Har du en sladd?
Tänk så ofta Penny förbjudits att inte komma och hitta oss.
När vi kommer tillbaka måste vi prata om
vikten av att veta när man inte ska lyda sina föräldrar.
Räck mig den, okej?
Vi sjunker fortfarande.
Här.
Tack.
Jäklar.
Du var väl en Navy SEAL?
Övar ni inte på sånt här?
Fortsätt titta.
Jag värmer bara upp.
- Okej. - John.
Tittar du?
John.
John!
Jag har det!
- John. - Vad är det?
Det är för sent. Hoppa in.
- Jäklar. - Kom igen.
Jäklar.
Okej.
Hur mycket bränsle förlorade vi?
Jag vet inte. Det spelar ingen roll.
Är det för tidigt att fråga om jag kommer att kunna gå?
När vi kommer tillbaka kan jag undersöka dig ordentligt.
Det är lugnt.
Jag känner en ingenjör som gör proteser.
Hon kan skriva ut grymma ben åt mig.
Du kan lära mig att surfa.
Du räddade hans liv.
Jag tryckte bara på gaspedalen.
Tråkigt att du förlorade dina pengar.
Jag håller med.
Räcker bränslet för att lämna planeten?
Inte till alla.
Vad kan jag hjälpa till med?
Du hatar att bygga modeller.
Ja, för det är tråkigt. Men jag är villig att försöka.
Okej. "Ta loss huvudpanelen L från del A.
Gör ett veck i vart och ett av de sex gångjärnen."
Inte konstigt att det tar sån tid. Du sätter ihop fel bitar.
Jag ville göra nåt som ett minne av honom.
Det är okej att sakna honom.
Han var min vän också.
Improviserar vi bara,
eller finns det en plan?
Ja...
De här kan han ha som händer.
Jag gillar det. Men vi behöver nåt stort.
Kanske den här?
Kom igen, svetsa ihop dig.
Det var precis vad Will gjorde, så varför fungerar du inte?
Vad måste jag nu göra för din skull?
- Kommer det att fungera? - I princip.
Sladden du kastade på trädet är ledande.
Herregud, vilken hetta.
Den borde fungera som antenn,
om vi kan ordna en obruten anslutning för signalen.
Ja, det är en nödlösning.
- Vet du vad det här påminner om? - Vadå?
Stället i Glendale med den trasiga luftkonditioneringen.
- Det var varmare. - Ja.
Och det luktade mer.
Hur många helger tillbringade vi på köpcentret för att svalka oss?
Jag har aldrig ätit så många kringlor.
Du är doktor i teknologi. Varför lagade du inte aggregatet?
Barnen gillade kringlorna. Vi hade kul.
Du vet, när...
När allt gick åt skogen och...
När jag åkte igen...
Inget måste sägas.
- Jag trodde att det var rätt val. - Ja, det märktes.
Jag hade fel.
Jag ångrar det.
Du vet...
...en del lär man sig med tiden,
och annat måste man lära sig den hårda vägen.
När du ringde och sa att du tog barnen...
...för att börja ett nytt liv...
Det var då jag visste.
Du.
Förlåt. Sa jag nåt fel?
Jag ville så gärna åka till rymden,
och jag ville inte stanna på jorden så som den var.
Han försökte, men han klarade det inte.
Will?
Han klarade inte testet.
Jag förstår inte.
Jag fuskade för att få med honom på Resolute.
Om det inte var för mig skulle vi inte sitta fast här.
Du.
Du ville ha ett bättre liv för våra barn.
Du gjorde det alla mödrar hade velat göra,
men som bara du kunde.
Mellanbarnet av tre pojkar, va? Det måste ha varit vilt hos er.
Ja.
Kylen var alltid tom.
Brottningsmatcher om fjärrkontrollen. Det vanliga.
Står du dina syskon nära?
Ja, vi är rätt nära.
Phil är redan i kolonin med sin hemska fru.
Min storebror, Kai, är fast här med mig.
Kan du skruva ner luften? Det är kallt.
Jag skruvade inte på den.
Han hamnar i chock. Jag behöver en filt.
Okej.
Nej!
Okej.
Kom igen.
Kom igen, Evan.
Nej, Evan.
Okej.
Victor, kom.
Vad är det?
Evan är död.
Vi offrade bränslet till ingen nytta.
Toppen.
Jag delar en annan kraftkälla för att koppla radion.
Maureen.
Vad är det?
Klarar den rymden, klarar den lite tjära.
- Det finns bara en av dem. - Ja.
Jag fixar radion. Sluta distrahera mig.
Hör på.
Hur länge har vi återinandats den här luften?
Snart blir det för mycket koldioxid och då förlorar vi medvetandet och dör.
- John... - Jag öppnar luckan, så att du kommer ut.
Öppnar du luckan fylls rymdbilen med tjära.
Du överlever inte.
Men du gör det.
- Jag gör det inte. - Jo.
Jag ger inte upp. Sen när gör du det?
Det här är inte att ge upp. Det här innebär att du överlever.
Nej.
Maureen.
Sätt på dig dräkten.
Hämta våra barn.
Hjälp dem lämna den här planeten.
Okej?
Okej. När jag öppnar luckan
kommer tjäran att tynga ner dig.
Jag ska försöka hjälpa dig ut underifrån.
Jag klarar det nog inte.
Jo, du klarar det.
Du klarar det.
Du är den starkaste, mest orädda person jag känner.
Jag önskar att jag inte ödslat tid på att vara arg på dig.
Jag önskar att vi kunde gå runt på köpcentret en sista gång.
Maureen...
Sluta.
Jag älskar dig.
Det är dags, kom igen.
Ta på den.
Här, jag hjälper dig.
Hör på.
När jag öppnar luckan tar du dig ut så fort du kan.
Vänd dig inte om. Okej?
Kom igen.
Vänta, sluta.
- Vad är det? - Ta av det här.
Vad?
Rymdbilen är lufttät.
Skapar vi nog med tryck här inne kan vi förflytta tjäran.
Med vadå?
Helium. Från HAB.
Jag förstår inte. Vi når ytan, men sen sitter vi ju fast i asfalten.
Minns du när Penny var två och vi köpte lektunneln...
- Ja. - ...som hon kunde krypa runt i?
Så ska vi göra med ballongen. Kroppsvikten drar ner oss.
Sen kryper vi på botten till stranden.
- Tänk att jag inte tänkte på det. - Ja, för det var så uppenbart.
Jag älskar dig också.
Jag tar med tanken till min Jupiter. Vi kan gå igenom våra alternativ imorgon.
Uppfattat.
Jag trodde att jag kunde rädda honom.
Du gjorde allt du kunde, dr Robinson.
Jag måste berätta för hans bror.
Jag kör dig.
- Jag visste att du skulle komma tillbaka. - Jag är så glad att se dig.
Victor?
Allt ordnar sig. Jag lovar.
Vi hade det.
Mer än tillräckligt.
Vad hände?
En olycka. Vi förlorade allt.
Nästan allt.
Vi får stanna här lite längre.
Hur mycket längre?
Jag vet inte. Vi är fast här tills vi reder ut det.
Jag måste berätta nåt för dig.
Okej, titta här.
Mini-Will.
- Ska det föreställa mig? - Tja...
Kannibal.
Men det smakar gott.
Skulle du verkligen äta din egen bror?
Ja, om situationen krävde det.
Vi har väl inte slut på måltider?
Det här är Will Robinson i 24:e kolonistgruppen.
Jag spelar in det här för jag verkar vara den första människan...
...som upptäcker främmande intelligens.
Den verkar ha kraschat samtidigt som vi.
Varför? Det vet jag inte.
Den verkar ha kraschat samtidigt som vi. Varför? Det vet jag inte.
Jag vet inte ens varför vi kraschade.
Sa hon hur länge det dröjer innan planeten dör?
Nej.
Vijay...
Gör Jupiter redo.
Vi lämnar den här jäkla planeten.
Undertexter: Annika Vasiliadou