EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Det finns ekliptiska dubbelstjärnor, astrometriska dubbelstjärnor
och spektroskopiska dubbelstjärnor.
Det är svårt att veta vilken vi är på nu utan en stjärnkarta.
- Du gör det igen. - Vadå?
Använder astrofysik för att avleda mig. Berätta de dåliga nyheterna.
Okej.
Om det här är vår planet och det här en sol...
...då ser en typisk omloppsbana ut så här.
Jag antar att vår omloppsbana inte är typisk då.
Så som ekosfären uppfört sig med längre dagar och högre temperaturer
förstod jag inte förrän jag kom högre upp. Då såg jag det här.
En kaffemugg?
Ett svart hål, gömt vid solens axel.
Gravitationskraften ändrar omloppsbanan.
Den drar planeten allt närmare, och i den här vinkeln...
...då överlever ingenting. Absolut ingenting.
- Hur lång tid har vi på oss? - Tills planeten blir obeboelig?
Veckor, kanske månader.
Det är svårt att veta utan mer information.
Så nu måste vi bestämma oss.
Ska vi berätta för folk?
Frågar du mig?
Ja, jag frågar dig.
Jag vet faktiskt inte.
Herregud, Maureen, du skulle ha sett deras ansikten ikväll.
Alla vill att jag berättar om roboten. Jag har inga svar.
Imorgon får jag reda ut röran.
- Den här... - Det är lugnt. Jag löser det.
Jag stöttar dig vad du än bestämmer dig för.
Tjugosju personer dog i kraschen. Makar, hustrur, vänner.
- De dog på grund av den där. - Igår, då? Då skyddade den oss.
- Den försvarade sig själv. - Den kanske kan hjälpa oss.
Nu räcker det!
En åt gången. Vi behöver inte mer kaos.
Victor, får jag föreslå nåt?
Kanske ett ögonvittne ska berätta om vad maskinen är kapabel till?
Vill du berätta nåt, Angela?
Min man var den sjunde musikern som valdes ut för omplacering.
Han spelade cello.
Han älskade fotboll och hatade regn.
Han var det bästa i mitt liv,
och den där mördade honom mitt framför mig.
Att tvingas sitta här
och lyssna på folk som undrar hur de kan använda den...
...får mig att må illa.
Det bästa vore nog att behandla det här på samma sätt som hemma.
- Om en man begått nåt av de här brotten... - Men det är ingen man.
Är inte det poängen?
Angela...
Jag beklagar det som hände din man.
Inget vi gör eller säger kan ersätta förlusten.
Men det är viktigt att vi förstår att roboten har förändrats.
- Förändrats? John, vad... - Låt honom prata.
Tänk på den som en dator som har startats om eller omprogrammerats.
Jag vet inte vad den var tidigare,
eller varför den är här nu, men det jag vet är...
...att min dotter lever eftersom maskinen räddade hennes liv.
Den såg till att min familj var trygg när jag inte kunde göra det.
Vi skulle nog alla vilja känna oss lite tryggare.
Tänk om den förändras igen?
Vem ska se till att vi går säkra för den?
Du såg det själv. Den lyssnar på min son.
- Så ett barn ska ansvara för vår säkerhet? - Det fungerade igår.
Idag vet alla hur det står till.
Då så. Vi behöver skapa samförstånd.
- Vi kan inte kontrollera eller förstå den. - Vi kanske behöver dess hjälp igen.
Vänta, Angela.
Jag vill att du ska veta att du inte är ensam.
Jag förlorade en kär vän i kraschen.
Jag begravde henne själv.
Det var tråkigt att höra.
Skönt att du är på fötter.
Jag visste att du var en kämpe när vi hittade dig.
När ni hittade mig?
Nämnde inte Don West att jag var där med...
Det var jag som insisterade på att...
Strunt samma. Vissa vill känna sig som hjältar.
Skönt att du är bättre.
Tack.
Efter ett sånt trauma
kan det vara bra att prata med en psykolog.
- Jag är terapeut. Jag hjälper dig gärna. - Jag uppskattar det,
men jag fokuserar på min fysioterapi just nu.
Kanske en annan gång.
Visst.
Ha en trevlig promenad.
Souvenir?
Forskning.
Om jag tog med lite av det där, skulle det vara värt nåt för nån?
Bara om du kan undvika kontamination.
Kan du lära mig?
Jag har inte tid.
Tack.
- Tack. Här. - Vad används den här till?
Skydd. Det börjar bli farligt här.
Senast en snygg tjej erbjöd mig skydd var det för att vi...
Du kanske ska gå in igen.
Jag tänkte att vi kunde hjälpa till. Det finns många tunga saker här, och...
Gå in. Vänta tills din pappa är tillbaka.
Okej.
Har du kul?
Undrar du om ruttet kött luktar som på jorden,
så är svaret ja.
Jag ska simma vid vattenfallet.
- Vi har inte testat vattnet. - Och?
Du kan dö.
Och jag sa till pappa att jag skulle göra det här...
Visst. Jag går. Du kan komma dit om du vill.
Vänta.
John, säg åt Maureen att jag vill prata med henne.
Om vadå?
Bränslet är slut och vi kan inte kontakta Resolute.
Vi kanske ska överväga långsiktigt boende på planeten.
Visst. Jag ska hälsa henne det.
- Hur gick det? - Vad sa de?
- Roboten får stanna. - Ja!
Men det finns villkor.
Håll den borta från andra, rapportera förändrat beteende
och ha alltid koll på vart den går.
Inga problem. Jag vill visa dig nåt.
- Han fattar inte. - Låt honom vara lycklig en minut.
Victor är där ute. Han vill prata.
Ska du berätta för honom?
Vadå?
Kaffemuggen.
Jag har skrivit upp sånt roboten kan fixa.
När de förstår hur fantastisk han är accepterar de honom.
Jag hade faktiskt tänkt mig nåt annat.
- Du kan väl hjälpa mig idag? - Med vadå?
Jag säger det sen. Det är en pappa-son-grej.
Jag glömde, det är mer en pappa-son-robot-grej.
Har du glömt nåt, John?
Javisst. Vi ska iväg.
De där Robinsons kan vara rejält jobbiga.
- De lägger sig i... - Känner jag dig?
Don West. Jag förväntar mig inte att vi ska bli vänner,
- men du verkar få saker gjorda. - Beckert sköter mina affärer.
Jag kanske kan få tag i raketbränsle.
Nog för att transportera alla från den här planeten upp i rymden igen.
Du misstar dig. Bränslet i Jupiter-kapslarna är slut.
Ålar. Ja, jag hörde om dem.
De hala jäklarna lär behöva fukt för att överleva.
Vårt team kraschade i öknen.
Där finns alltså orörda reservtankar...
Allt som behövs är att en smart ledare hämtar dem.
Den mannen lär bli hjälte.
Vad skulle det göra dig till?
Betydligt rikare. Du kan väl ordna det?
Bra. Vi ses sen.
Vad pratade ni två om?
Framtiden.
Hur ser ditt schema ut det närmaste dygnet?
Kom.
Vad gör du, mamma?
Jag tar med förnödenheter om vi måste...
Du ska väl inte iväg?
Jo, det är klart.
Du behöver vila, och hinna med att läka.
Jag läker fint. Jag läker sen.
- Du förstår inte hur viktigt bränslet är. - Jag förstår.
Därför kan vi inte ta med nån som hindras av fysiska begränsningar.
Det är en enkel grej.
Vi hittar Jupiter-kapseln och tar med bränslet hit. Vi klarar det.
Låt nån annan rädda dagen.
- Det är inte det... - Vadå?
Okej. Åk.
Men se till att få med dig bränslet tillbaka.
Var försiktig. Man vet aldrig vad man stöter på.
Okej.
ORD: PORTEN TILL VÅRA KÄNSLOR
Läser du nåt intressant?
Jag önskar att jag gjorde det. Det är bara jobbgrejer.
Har många pratat med dig? I din yrkesroll som psykolog?
Ja, en del. Det är ovanliga tider.
Ja.
Vill du prata med mig? I min yrkesroll som psykolog.
- Jag vill inte tränga mig på. - Ingen fara.
- Har du gått i terapi förut? - Nej.
Du och John...
Nej, det hade inte fungerat.
- Man vet inte förrän man försöker. - Tja, det är lite sent för det nu.
Vad funderar du på?
Det handlar om dig.
- Mig? - Jag undrar hur du hanterar det.
Att bevara alla hemligheter.
Allt som folk berättar för dig.
Det är ingår i jobbet, helt enkelt.
Känner du aldrig ett ansvar att... Berätta för nån?
Det går inte. Det råder sekretess.
Men...
Tänk om du fick veta nåt
som verkligen skulle påverka nån annans liv.
Hur kan man hålla tyst om det?
Så här är det.
Man måste hitta nåt inom sig...
...en liten ask...
...där man lägger saker som ingen annan får veta.
Den asken måste vara lufttät, så att inget sipprar ut.
När nåt väl hamnar där, stannar det där.
Där det inte kan skada en eller nån annan.
Det är så man överlever.
- Okej. - Varför frågar du?
Vill du att jag hjälper dig med att lägga något i asken?
Dr Smith.
Det är Angela. Vi talades vid tidigare.
Ja, hur är det?
- Om erbjudandet kvarstår, så... - Ursäkta. Det är en patient.
- Javisst. - Okej.
Vi får pratas vid igen.
Ursäkta.
Ja, Angela. Var är du?
Jag är vid Watanabes Jupiter.
Jag kommer.
Kom, Will.
Nej, tack.
Vi har såna på jorden.
Tack.
Will!
Jag kommer!
Har du lärt honom det?
Nej. Han måste ha sett nån av oss göra så.
Han verkar lära sig.
- Pappa? - Ja?
Jag kom precis på nåt.
- Jag tackade aldrig. - För vadå?
För att du försvarade honom.
Jag försvarade inte nån. Jag konstaterade fakta.
Men ändå.
Tänk hur det blir på Alfa Centauri!
- Jag blir det enda barnet med egen robot. - Nu ska vi inte förivra oss.
Penny pratar alltid om att skriva en bok.
- Hon kan kanske skriva en om oss. - Will.
Förlåt. Vad är det vi gör?
Det får du se när vi kommer dit.
Jag har reparerat hundra såna här, men aldrig fått köra en.
Men du vet väl hur man kör?
Vad fan var det?
- Det är gas som stängts in under ytan. - Rymdpruttar?
De kallas kryogejsrar. På Mars spyr de ut koldioxid.
På Triton är det kväve. Solens värme...
Okej. Är det säkert att fortsätta?
Om vi håller oss häruppe och inte kör in bland exploderande stenar.
Vad händer, West? Är ni vilse?
Nej, kapten. Vi planerar bara vägen.
Det är ingen sightseeing. Kör.
Det var hans bästa idé.
Hurså?
Nu kör vi.
Det är ingen nöjesresa.
Jo, nu så.
Den går fort!
- Man ska inte öppna den. - En sollucka ska väl öppnas?
Det är ingen sollucka utan en nödlucka.
Efter allt som hänt, förtjänar vi inte ett nödavbrott?
Du vet att du vill.
Kom igen, doktorn. Upp och sträck dig efter himlen.
Skrik, som i en limousine på skolbalskvällen!
- Jag gick aldrig på skolbalen. - Allvarligt?
Jag läste inför MCATS-provet.
Då har du, min nördiga vän, mycket att ta igen.
- Upp med dig. Kom igen. - Gör det!
Kom igen, Judy.
- Kom igen. - Sätt fart.
Ja, äntligen. Hon släpper loss!
Allvarligt talat...
Vad gör hon?
Hon verkar ha kul. Kan vi...
Nej, Diane, det får du inte.
Ner med henne. Nu.
Kom ner igen.
Uppfattat, sir. Vi har problem med sikten. Det är insekter över hela rutan.
Nu räcker det.
Be en bön för att bränslet är kvar.
Det är vår sista chans att komma härifrån, så det är nog bäst att alla ber en bön.
Vi är ingen bra reklam för rymdresor, eller hur?
Det borde ingå en varning.
"Er resa till Alfa Centauri kan orsaka ångest och högt blodtryck.
Biverkningar kan innebära kommunikationsförlust
och ålar i bränsletanken."
"Främmande robotar."
Förlåt, jag skulle ha sagt nåt. Speciellt till dig, och jag...
Jag förstår. Det var ett personligt val.
Jag har nåt jag måste säga.
Du har familj här, och du förtjänar att veta...
- De kanske inte är säkra här framöver. - Va? Hur visste du...
Tursam gissning. Men det finns tecken.
Ojämnt vädermönster, djurens migration.
De äldsta träden har bara en ring.
Livscykeln på den här planeten är märklig.
Födsel, död. Om och om igen.
Varför sa du inget?
Det hade varit oansvarigt. Det skulle orsaka panik.
Du såg dem reagera på din sons maskin.
Vi är forskare, Maureen.
Bara för att vi vet nåt måste vi inte basunera ut det.
Information kan inte isoleras.
- Den får konsekvenser. Sammanhang. - Hur ska vi berätta för barnen?
Får de tag i bränsle kan vi lämna den här planeten.
Och då blir alla glada.
Lägg om dina sår och vila. De behöver dig när de kommer tillbaka.
Hur långt ska vi?
Har du nånsin hört frasen "carpe diem"?
Ja, "fånga dagen".
Kan vi inte fånga den från tryggheten ombord på Jupiter?
Var är din känsla för äventyr?
Vi är på en främmande planet. Hur mycket mer äventyr behöver du?
Bara lite till.
Om du följer mig...
- Vilket coolt vattenfall, Penny. - Tyst med dig.
Vart tog det vägen?
Det torkade. Det har blivit varmare. Glaciären smälte kanske.
Den här planeten suger.
Det gör inget.
- Vi kan gå nån annanstans. - Nej, jag hade planerat allt.
Vadå?
Det här. Här. Du. Jag.
Jag skulle falla i, låtsas vara illa ute. Du skulle rädda mig.
Vi skulle vara våta och skratta, och du skulle luta dig fram och...
- Och vadå? - Inget.
Det började låta bra.
Det är inte roligt. Glöm det, det är förstört.
- Säg inte så. Imorgon kan vi kanske... - Nej, det kan vi inte.
- Vi har gott om tid. - Nej, det har vi inte.
Vi är fast här, Penny.
Vi har all tid i världen.
Planeten är döende.
Va?
Jag skulle inte ha sagt nåt. Förlåt.
Vad... Vad menar du?
Mamma säger att det finns ett enormt svart hål där uppe.
Jag vet bara att ingen och inget överlever det.
Allvarligt?
- Vi måste berätta för folk. Min pappa... - Nej. Jag ska inte ens veta det här.
Du får inte berätta för nån. Lova att du inte berättar för nån.
- Lova mig. - Okej, jag lovar.
Nu går vi.
Det här stämmer inte.
Det var här den var.
Jag visste att det här var ett misstag.
Den kanske föll.
Tog du oss ända hit för att säga att den kanske föll?
Överenskommelsen gäller inte längre, West. Vi bör hinna tillbaka innan kvällen.
Vad menar han med att överenskommelsen inte gäller?
- Inget. Det är oviktigt. - Berättade han inte för dig?
Din vän ville ha pengar för att visa var bränslet fanns.
Han är en riktig hjälte.
Don?
Överenskommelsen var hemlig.
Det här handlar om överlevnad,
om liv och död, och du mörkade det?
När en läkare får betalt för att rädda liv är det okej.
- Men när jag... - Det är skillnad.
Hur då? Om bränslet var här hade alla räddats tack vare mig.
Ni hamnar i den nya världen. Vad får jag?
Ett handslag och en returbiljett till en döende planet utan framtid.
Så ursäkta, prinsessan, om jag ber om lite kompensation.
Hör du?
Herregud! Den är här.
Den är här! Kom, vi stod på den!
Leta efter toppluckan.
Okej...
Långsamt. Backa långsamt.
Jag visste att den fanns här.
Bränslet kanske inte är kvar. Räkna inte hönor i förtid.
Det gör jag inte. Jag har bara en. Hon heter Debbie.
Vem har en spade?
Enligt mätaren är tanken full. Precis som West sa.
Jag godtar ursäkten.
Fyll tanken. Sen kör vi härifrån.
Det här är fantastiskt.
Ja.
Men vi är inte här för utsikten.
Varför gick vi då hela vägen upp?
Ta en sten därifrån. En stor, ta hit den.
- Varför det? - Bara gör det.
Jag måste ta en sten.
Inte han.
Bara du.
Stanna här.
Nej, en större. Så stor som du orkar bära.
Kom igen, du klarar det.
Klart.
Inte riktigt. Vi behöver 26 såna till.
Va? Straffas jag?
Nej. Jag bara...
Jag försöker hjälpa dig förstå att du har ett ansvar nu.
Det handlar om honom. Eller hur?
- På sätt och vis. - Men jag vet redan vad jag gör, pappa.
Jag kan kontrollera honom. Du såg. Han lyssnar på mig. Han gör som jag säger.
Han är inget verktyg.
Jag vet. Han är mycket mer.
Han är min vän. Han finns där när jag behöver honom.
Men han har inte alltid varit din vän, eller hur?
Nej.
Hur mycket vi än vill ändra det förflutna...
...och göra våra misstag ogjorda, så går det inte.
Vi måste leva med vår historia.
Till minne av vad som hände ska vi placera 27 stenar här idag.
En stenröse.
Ett monument för alla de som miste sina liv
i attacken på Resolute.
Idag pratade jag med en kvinna som heter Angela.
Hon förlorade sin man på Resolute.
Den första är för honom.
För att bli av med smärtan måste man förstå orsaken till den.
Okej.
Hur gör jag det?
Våra ord öppnar porten till våra känslor.
Börja med att berätta vad du minns från den dagen.
Precis som alla andra...
...så förstod vi inget när larmet gick.
Josh skämtade för att jag inte skulle oroa mig.
Berätta om när du först såg maskinen.
Utanför hangaren utbröt panik. Folk sprang och knuffades.
Först tänkte vi att det var typiskt.
Folk ville komma först till sina Jupiter-kapslar.
Men sen insåg vi...
...att de inte sprang mot nåt.
De sprang bort från nåt.
Den där saken var där inne.
Alla som kom i dess väg dödades.
Du är jätteduktig, Angela.
Nu är det dags att hitta dina känslobaserade minnen.
Lägg dig ner.
Blunda.
Fokusera på ljuden...
...och dofterna.
Jag hör ett konstigt, metalliskt ljud...
Det är väldigt nära, men det är ändå överallt.
Det luktar bränt.
Människor brinner.
Vad ser du?
Rött. Nödbelysning.
Det var svårt att avgöra var vi var.
Josh höll min hand.
Vi försökte ta oss till vår Jupiter.
Den var så nära.
Och sen...
...stannade han.
Hans kropp stelnade till.
Han var varm. Brännhet.
Jag kunde inte släppa hans hand.
Den hade bränt sig fast i min.
Förlåt, men kan vi sluta?
Javisst.
Det räcker för den här gången.
Jag trodde att det skulle kännas bättre, men det känns värre.
Sånt här tar tid.
Tänk om vi inte har tid, då?
Jag förstår din ilska.
Att den här saken...
...som gjorde så här mot din man välkomnas av oss.
Det som hindrar folk från att gå vidare efter en tragedi...
...är en känsla av...
...att de kan förändra det.
Men det går inte. Det är helt omöjligt.
Vi kan bara hoppas och be...
...att det inte händer nån annan.
Tänk om det finns nåt jag kan göra?
Nåt mer än att bara hoppas och be.
Jag är ledsen, men jag måste be dig om att inte prata mer om det här.
Jag ska nog gå.
- Va? - Vi kan fortsätta imorgon.
Du kan inte låta mig återuppleva det där och sen...
Jag är ledsen. Vi kan fortsätta imorgon.
Du kan inte bara överge mig!
Dr Smith?
- Den sista. - Ja.
Jag ska hjälpa dig.
Nej.
Jag...
Jag tar den här.
Låt oss hoppas att vi aldrig behöver lägga till fler.
Klart!
Allt väl?
- Syftar du på vårt arrangemang? - Ja.
- Det blir det när vi får tag i bränslet. - Vad menar du?
Att du måste sluta stå stilla och börja hjälpa till.
Hur länge till?
När överföringen är påbörjad tar det tre timmar.
Vi försöker med två timmar.
Ska jag ändra på fysiklagarna, eller bara ljuga för dig?
Hör på, allihop.
Om tre timmar har vi en tank full av flytande metan att transportera.
Vad är det?
Jag? Jag undrar bara vad vi ska göra
när Jupiter faller över kanten och tar tanken med sig.
Vi hoppas att det inte händer.
Hoppas så mycket du vill, men gravitationen kanske har andra planer.
Västra sidan av Jupiter hänger över kanten.
Reservbränsletanken finns på östra sidan.
När vi överför bränslet blir den östra sidan lättare.
Den västra sidan blir då tyngre, vilket skickar Jupiter över kanten.
Och eftersom slangen är kopplad till vår tank...
Har du en bättre idé? Eller ska vi betala för den också?
Vi använder rymdbilarna som ankare, gräver och fäster linor i Jupiter.
Via vridmomentet i motorerna motverkas viktskiftningen.
Funkar det?
Kanske. Vi måste bara hitta rätt man för jobbet.
Eller rätt flicka.
Inget illa menat, men vem ska sköta det här?
Nån som räddar liv eller nån som leker med dem?
Inte illa menat? Det var ju kränkande.
Svik oss inte, Robinson.
Förlåt, jag fick panik. Det är ganska pinsamt.
Jag glömde nästan. Alla känner till roboten,
så jag behöver väl inte det här längre.
Tack.
Oroa dig inte för det där.
Alla gör pinsamma saker när de tror att de ska dö.
Inte som jag.
Vet du varför jag inte ville att du skulle se det?
Det är nåt jag skrev...
...när vår Jupiter kraschade och jag trodde att vi skulle dö.
Läs det.
Jag vill det.
Det är en dikt.
Ja, ett vittnesmål. Ifall nån skulle hitta våra kroppar.
"Hittar du det här brevet, fäll ingen tår.
Jag har levt ett liv, jag var inte så svår.
Jag gillade inte böcker, men älskade min gitarr.
Tog musiken med i rymden och reste långt bort."
Det här är så dåligt.
Försök rimma när du störtar mot döden.
"Jag heter Vijay Dhar, 16 år ung.
Jag älskade att klättra och trodde att jag var kung.
Jag led av svindel, men den försvann.
Erhöll ett diplom som min mamma fann."
Det är direkt ur hjärtat.
"Jag har aldrig varit kär, ingen flicka mitt hjärta vann.
Mitt liv det bara försvann.
Hittar du mitt meddelande, så fäll ingen tår.
Jag är endast rymddamm som till rymden går."
Jag tänkte köra hela "många mil innan jag somnar", men...
Tyst med dig.
Åt vilket håll ligger Robinsons Jupiter?
Norrut. Ungefär en kilometer bort.
Tack.
- Ska du gå? - Ja.
Har du nåt att skydda dig med?
Ja, det gör jag.
Hur mår foten? Är du trött än?
Inte tillräckligt för att inte orka spöa dig sen.
Kan vi hoppa över det här? Gå tillbaka till när vi var vänner?
Jag vet inte hur länge till de här håller.
Gå in och säg till Aiko att vi måste koppla ur medan vi kan.
Aj aj, kapten.
Vi är inte klara än.
Jo, det tror jag.
West, kom igen!
Allt väl där inne?
- Ja. Och du? - Jag vet inte hur mycket mer jag har.
- Motorn går för fullt. - Bara vänta. Don hämtar ut alla.
- Är ni klara? Vi måste iväg. - Jag tömmer ut det sista.
- Har du fått ut allt? - Varje droppe.
Bra. Vi ses där uppe.
Ja.
Jäklar.
Sätt fart. Kom igen.
Vi förlorar Jupiter. Förbered frånkoppling.
- Vi måste göra det samtidigt. - Va?
Judy, jag har hittat nåt otroligt.
- Don? Var är du? - På väg ut.
Don, vi kan inte hålla i längre. Skynda dig!
Koppla ifrån på tre. Ett, två...
Nej!
...tre! Koppla ifrån!
Nej!
Koppla ifrån!
- Judy, vad gör du? - Robinson!
West är där inne.
Don, jag kan inte!
- Du måste släppa, Judy! - Nej!
- Då gör jag det åt dig. - Don, nej!
Nej.
Han kopplade ifrån själv.
Han offrade sig för oss alla.
Är ni galna? Jag gillar er inte ens.
West?
Jag visste att hon var för redig för att göra det själv.
Och jag var trött på att bli utskälld.
Jag ville inte bära ansvaret om rymdbilen skulle välta över kanten.
Så...
Men du var... Hur...
För att jag är tuff, prinsessa.
Är du en tuff prinsessa?
Va?
Nej. Det är ett komma emellan.
"Jag är tuff, komma, prinsessa."
- Visst. Säger du det, så... - Varsågod, förresten.
Tack.
Hej, mamma.
Hej. Var har du varit?
Ute, bara.
Penny...
Han verkar trevlig.
Mamma, hör du mig? Mamma?
Ja, Judy, hej.
Vi fick tag i det. Vi fick bränslet. Alltihop.
Mamma? Mår du bra?
Ja. Jag...
Jag mår fint. Fantastiskt bra.
Victor tycker det är för sent att åka hem, så vi sover här.
- Jag ville bara berätta. - Okej. Kom tillbaka välbehållen.
Det ska jag. Jag älskar dig.
Jag älskar dig också, raring.
Judy... Snyggt jobbat.
Tack, mamma. Hej då.
Hej. Hur är det här?
Vad är det?
Vi kommer att klara oss.
Fyra.
Fem. Okej.
Man vill få par.
Man frågar de andra spelarna om de har de kort man behöver.
Allvarligt? Spelar du aldrig renhårigt?
Ledsen att min perifera syn är så bra.
Är du med, Smith?
Nej, tack.
Har du en åtta?
Har du...
Will.
Fråga din mamma om hon vill vara med.
Hon är upptagen. Hon skulle göra några beräkningar.
Bränslet kommer inte hit förrän imorgon eftermiddag.
När har hon nånsin tid att bara sitta och spela med er?
Okej, jag frågar henne.
Oroa dig inte. Han kommer tillbaka.
Jag har aldrig sett honom göra den minen.
Det ser ut som om han ler.
Angela. Vad kan jag hjälpa dig med?
Ska vi gå ut och prata?
Jag har inget otalt med dig, mr Robinson.
Du gör det du tror är bäst för att skydda din familj.
Jag diskuterar gärna det med dig efter att min dotter lämnat rummet.
Nej, pappa.
Angela...
- Lägg ner vapnet. - Det är precis därför jag är här.
För att lägga ner vapnet.
Robot, lämna Jupiter.
Mamma.
Vi spelar kort. Vill du vara med?
Det hade varit roligt, men jag måste...
- Jo, förresten. - Kul, jag delar ut kort till dig.
Will! Gå inte in dit!
Will!
Nej!
Envisheten är en av er pappas bästa egenskaper.
Han kommer att klara sig.
Judy kommer att se till honom när hon kommer imorgon.
Han behöver bara vila.
Kom.
Jag vet inte vem hon är, men hon är inte dr Smith.
Jag hade ännu fler bevis.
Foton, examensbevis. Foton på mannen med sin familj.
- Han hade Saint Christopher om halsen. - Så varför...
Jag vet inte. Men en sak är säker.
Man gör sig inte sånt besvär om man inte har nåt att dölja.
Oroa dig inte, Angela.
Ingen klandrar dig för vad som hände.
Det ordnar sig.
Hej.
Vad hände?
Det är ingen fara. Allt är bra.
Var är Will?
Du är den bästa vän jag nånsin haft.
Det vet du väl?
Jag måste ansvara för dig.
Ta ett steg fram.
Undertexter: Annika Vasiliadou