Хіба не іронія?
Люди скрізь тікають від Нільфґарду, а ми робимо все, щоб туди потрапити.
Це єдиний шлях до Кед-Дху.
Порятунок Цірі того вартий.
Треба знайти переправу.
-Мільва знала дорогу. -Так.
З нею тут було б краще.
Я теж непогано знаю ці шляхи.
Набережником
я славився не лише хоробрістю, але й увагою до деталей.
І мої орлині очі…
-Усе гаразд? -Так, це…
Там був корінь.
Комусь треба перевірити орлині очі.
Не знущайся над страждальцем.
Це не корінь — це мотузка.
Тоді, можливо…
Так! Ґеральте, тобі сподобається.
Молодець, Любистку. Знайшов покинутий пором.
Не покинутий.
Ці двоє ховалися в кущах.
-Нам треба через річку. -У Нільфґард?
Даруйте, це корито не перепливе.
На вигляд пором міцний.
Ми зараз не працюємо. Війна.
І… напади бабуїнів.
Бабуїни? Я в цих місцях ніколи не бачив мавп.
Ви не відмовите за гарну плату.
А у вас
є гарна плата?
Отож-бо. Ми нікуди не попливемо.
Або переправите ви, або ми переправимося самі.
Після всіх обходів, смертей і битв
невже ми потрапимо в Нільфґард саме так?
Мені й посрати доводилося довше за це.
Барде, ти тут не єдиний майстер слова.
Стільки минуло, а мис Нільфґарду такий же, як усюди.
Так. За який люди б'ються і гинуть.
Нічого особливого.
Навряд чи всі погодяться.
Бабуїни!
Ви, стояти!
Жителі півночі.
-Пором! Швидко! -Що вони роблять у Нільфґарді?
Не бабуїни.
Партизани, б'ються в тилу ворога!
Поверніть пором до берега!
Чорт! Нільфґардці!
-Нільфґард! -Назад!
-Тримати позиції! -Тримайтеся!
-За Нільфґард! -У Нільфґарді вони довго не проживуть.
А ми відрізали їм відхід.
Пором — єдина надія!
-Що за… -Нас підтягують!
-До їхнього бою. -Що ти… Ні!
Ні! Нащо ти це зробив, ідіоте?
Це їх ще більше розізлить!
-Поверніться! -Вибачайте!
Схопити човен! Це нільфґардські шпигуни!
Ми мусимо переправитися!
-Вогонь! -Обстріл!
-Бляха. -Що вони роблять?
-За весла — і гребіть! -Куди?
Вогонь!
Веслуймо!
Ми на вашому боці!
ВІДЬМАК
Пливучи річкою в пастці між двома ворожими арміями,
наш відьмак розумів, що його пошуки Цірі під загрозою.
Але цього разу,
оскільки вони мали віру,
Ґеральт і його дивна банда…
-Ганза. -І…
Вони стали відомі як «ганза».
-Ангулема придумала. -Хто?
Нічого, ви скоро познайомитеся.
Маленька Німуе.
Яка ти стала.
Така доросла, а все ще хочеш виправляти старого Стрибога.
Зазвичай це я йду.
Я казала, що це колись станеться. Вирушаю на пошуки долі.
Ну то що?
Остання історія?
Будь ласка, Стрибогу! Що зробила ганза?
-Просимо, розкажіть! -Ну гаразд.
-На чому я зупинився? -У пором стріляли бабуїни.
Точно.
Ганзі вдалося вижити.
Тимчасово.
Схоже, небезпека позаду, друзі.
Авжеж! На річці, де ми для всіх вороги.
Пристати нема куди.
Рухаємося вниз за течією.
Звідки з півночі ці білі туніки?
Я помітив об'єднані герби. Якась спільна армія.
Не треба таких подробиць.
Нас не трахнули — от і добре, ідемо далі.
Лучники, з півночі!
Вогонь!
Позаду!
-Це нільфи? -Я геть нічого не розумію.
Жителі півночі на півдні, нільфґардці на півночі.
Годі шукати сенс у війні!
Вогонь!
-Ховайтеся! -Ми тут як на долоні!
Мій човен!
Не хочу вчити вас працювати, але чи не могли б ви…
Ні. Ні, він мертвий.
Він мертвий. Курва!
Ти його вбив.
Досить вже стріл.
Так, їм трохи бракує винахідливості.
-Бляха. -Лучники, відбій!
-Вони тебе почули. -Обережно.
-Чекайте! -Що це, бляха?
Наводься.
Цілься.
Прицілилися!
От і винахідливість.
-Вогонь! -Боже, ми всі помремо!
Хутко сюди!
Мерщій гасіть!
Що відбувається?
Мільва!
Давай!
Білко!
Так, ну ж бо!
Пливи!
-Оце так вихід. -Хтось мав урятувати ваші дупи.
Усе гаразд?
Порядок.
Чесно.
-Реґісе! -Там!
Майстерна стрільба з лука!
Тобі влучили в серце.
От лишенько.
Хіба я не розвіяв цих химерних людських уявлень?
Щоб мене вбив шматок деревини?
Такий самий абсурд, якби тебе вбив хтось беззубий.
Краще не помирати в найближчому майбутньому.
-З поверненням. Тебе бракувало. -Пам'ятаєш, ти хотіла нас спекатися?
Ти про котрий раз?
Століття геніальності.
Істредд.
Рита.
Весемір.
Новачки.
Усі загинули через одну людину.
Знаєш, що божевільно?
Я справді думала, що в нас вийде.
Я дійсно вірила. Ми так цього хотіли,
а тому думали, що нарешті знищимо Вільґефорца.
Чекай. Де Цірі?
Філіппо, вона не в Емгира.
Вона невідомо де.
Десь. Але я не знаю, де саме.
Мені шкода.
Ні, це мені шкода.
Я знаю, що вона твоя дочка.
Але вона була й нашою надією.
Тепер справді здається, що це кінець.
Усьому.
І нам.
Коли я тебе знайшла…
я спитала:
«Як ти переродишся?»
Пам'ятаєш?
Тоді я не розуміла, що це означає насправді.
Я формувала армію.
Думала, щоб вижити,
ми, чародійки, маємо стати…
солдатками.
Як я помилялася…
Тобто?
Весь цей час я впускала те, що було просто переді мною.
Те, що відтепер буде нашим найважливішим надбанням.
Наше сестринство.
Збери решту.
Усі так бояться Лео Бонарта.
Побачимо його обличчя, коли ми його знайдемо.
-Він непростий. -Так. Шкода, що ми без Фальки.
-Цікаво, чому вона пішла. -Вона була сама не своя.
Вона до нас повернеться. Я відчуваю.
-Можливо. -Ти на це надієшся.
У мене перерва від надії. Я зосередилася на реальному.
На Лео Бонарті.
Містле має рацію.
Фалька зробила вибір. Ми зробили кращий.
Уперед. Уб'єш легенду — сам станеш легендою.
Так!
РОЗШУКУЮТЬСЯ
РОЗШУКУЄТЬСЯ ЖИВОЮ — БІЛЯВКА — ЗЕЛЕНІ ОЧІ ДУЖЕ НЕБЕЗПЕЧНА — ЩЕДРА ВИНАГОРОДА
Ну ж бо, Кельпі. Уперед.
Давай!
Пішла.
Тут ніби чисто.
Решту шляху до друїдів безпечніше долати пішки.
Вони? Знову?
Та бляха.
-Вони женуться за нами? -Схоже, їх женуть.
До човна!
-Ми застрягли між двох пожеж. -Та це, курва, просто кошмар.
Ви, виродки!
Що вони кажуть?
Не чую, що там між «виродки» і «курвині діти».
Наказую зупинитися!
Поверніть човен!
Нільфґард іде!
Це…
Сюди той клятий пором!
…королева Мева.
Сталеві в неї яйця — носитися Нільфґардом.
Ми її кинули в скруті.
Нільфґардські шпигуни,
її величність королева наказує вам
негайно привезти човен до берега!
Непокора карається стратою!
Не хочу ламати вам логіку,
але ми не нільфґардці!
Ми на вашому боці.
Гадаю, треба веслувати.
А це дарма.
Незабаром ми вийдемо у відкрите море.
Із солоною водою?
А що? Ще одна людська вигадка?
Ні, вона роз'їдає мою шкіру.
За наказом королеви!
Я вампір.
Бувай!
Наказую вам…
Є думки, як пережити цю подорож річкою?
Закінчити її.
Треба вийти на сушу.
Навіть під час його заснування
Братство вже виявляло протиріччя,
перетворюючи на зброю наші дані богами сили задля примх,
розпалювання ненависті
і недовіри до всіх, хто не такий, як ти.
Штовхало на союзи з королями.
Настроювало нас одна проти одної.
Але лише за кілька тижнів
ми, жінки в цій кімнаті,
зуміли поєднати нашу магію і наші методи
і перетворитися з ворогів на союзниць, бо ми мали спільну мету.
Захистити магію від Вільґефорца.
Фрінґілло, ти сильніша за всіх нас,
адже пережила тортури Вільґефорца.
Усе моє життя я знала лише один первісний інстинкт.
Шукати могутніх і триматися їх.
-Доки ти не з'явилася на порозі. -Твоєї кролячої нори.
Виявляється, наша сила…
сила кожної з нас…
вроджена.
І ми сильніші
разом.
Разом ми розберемося із цим безладом.
Також ми всі згодні, що винен Вільґефорц.
Він досі на волі.
Ми ще не закінчили.
Майбутнє магії досі в небезпеці.
Цірі досі в небезпеці.
Ми її знайдемо.
А тим часом
подбаємо, щоб їй було куди повернутися.
Ми повернемо Ассіре, Іду,
Займер, Аланію і новеньких,
створимо Ложу Чародійок.
І зробимо це по-своєму.
Ага, ось і вона.
-Перша переправа за багато кілометрів. -І, мабуть, остання.
Не дивно, що навколо стільки військ.
Хто тримає міст…
…керує цією територією.
Очистимо міст, висадимося і заметемо сліди.
Повернемося до нашої місії, знайдемо друїдів.
Так. Не зважайте на нас.
Ми просто банда безжурних невдах,
що йдуть рятувати принцесу від жахливої долі.
Тільки не…
дивіться… вниз.
-Унизу! -Наближається пором!
-Пригнися! -Знову!
-Заряджаю! -Заряджаю!
-Зупиніться! -Унизу човен!
-Мілина! Пробиваємося! -Мерщій!
-Убити всіх! -Ходімо!
Вогонь!
Ходу!
Так, уперед!
У тебе влучили.
Ні.
Покладіть її. Швидко.
Обережно. З тобою точно не все гаразд.
Симптоми очевидні.
У неї викидень.
Дякую, що оголосив.
Мільво, що мені робити?
Дати мені спокій.
-Кіннота! -Наші чи ні?
Це Нільфґард!
-Тримати міст! -Іди, швидко!
Не можна рухатися, доки кров не вщухне.
-Кагіре, що там? -Давай!
-Швидше! -Нільфґардські війська з півночі!
Якщо Нільфґард візьме міст, зачистять усе
і знищать усіх, кого тут знайдуть.
-Це не наш бій. -Заради неї!
Чому ви не слухаєте? Кажу, залиште мене.
Побути самій дамо. Але не покинемо.
Я можу їй допомогти,
але забезпеч нам прохід.
Білко, ти рятувала наші шкури, а гном ніколи не залишає борг несплаченим.
Ми тебе витягнемо,
хоч я й гадки не маю, як перетнути поле бою.
-Яке звання ти мав в нільфґардській армії? -Офіцер.
Готовий вбивати тих, до кого належав?
Нарешті зрозумів, що я вже не один з них.
Яку пропонуєш стратегію?
За мною.
Ґеральте!
Маріє, усе буде добре.
Уперед. В атаку!
В атаку!
Вони обидва в дитинстві головою вдарилися?
Навіть офіцер і відьмак не рівня цілій армії психів!
Любистку. Іди.
Ми повернемося.
Обіцяю.
Не тільки ж їм веселитися, правда?
-Я ненадовго. -Приріжемо кількох нільфських покидьків.
-Ходімо, старий. -Мене підганяти не треба!
-Відступ! -Рятуйтеся!
Ще крок — і я сам тебе прикінчу!
Їх забагато! Міст втрачено!
-Не втрачено, доки я так не скажу. -Пішов.
Тож розвертайте свої сраки й бийтеся!
-Який був наказ? -Тримати міст для королеви.
От і тримайте клятий міст, або королеві гаплик!
Нільфґард наступає!
Сподіваюся, ви любите смак шкіри, друзі мої,
бо зараз ви відчуєте його чоботи так глибоко у себе в дупі,
що кусатимете їхні пряжки!
Слухайте його
і тримайте стрій!
Щось додаси чи…
Рушили, бляха!
Уперед!
Давайте!
-Отак треба! -Ну ж бо!
За Нільфґард!
Ось тобі!
-Давай! -Ґеральте!
Годі трясти задом. Закінчуймо!
Тримайтеся!
Я вирішив, що тут буду корисніший.
Що відбувається? Розповідай.
Там безлад. Але вони б'ються.
Мільво, Північ відбивається.
Вистачило нільфґардця, відьмака і гнома, щоб повести їх у бій.
Вони розчистять шлях до Кед-Дху.
Я потребувала
гарних новин.
Тримати оборону!
Тримати!
Уперед!
Я вважав твій задум дурним.
І однаково пішов. Тепер радий, що не вбив мене?
Я ще вирішую.
Витискай їх!
Тримайтеся!
-Тримати стрій! -Вибиваємо!
За Нільфґард!
Кіннота!
Цілься. Вогонь!
В укриття!
Відступаймо!
Всі в укриття!
Відступаємо!
Рухайтеся!
Він мій!
Ворушіться!
Бігом!
Тримайте їх!
Давайте відсіч!
Далі! Відтискайте їх!
В атаку!
Уперед!
Перегрупуватися! Пере…
Відступай!
Вони відступають!
Відступають!
Так!
Відступають!
Покінчимо з ними!
Уперед!
Давайте!
-Уперед! -Рушай!
Королева!
-Вона прямує сюди! -За королеву!
-Захищати королеву! -Уперед!
За мною!
Назад у Нільфґард!
Ні!
Вставай!
Що воно за хрінь?
Їм більше не потрібен офіцер.
Ні! Стій!
Їм потрібен відьмак.
-Відступай! -Що це?!
З дороги, бляха!
Відступай!
За мною!
Ось і ви. Та ще й з головами на плечах.
Ледь не засмаженими.
Дякую.
Бачите? Є і переваги в тому, що тебе недооцінюють.
Ми втримали міст.
Так.
-Ходімо по Мільву. -Так.
Трісс. Мені потрібна твоя допомога.
Крім підмітання?
Що це?
Кинджал, яким Весемір поранив Вільґефорца.
Він у тебе, бо…
Щоб ти відстежила Вільґефорца й замок Стиггу.
-Єн, ні. -Він слабкий.
-Знайду його зараз — уб'ю. -Але Ложа Чародійок.
Ти запалила іскру.
Я підказала вам ідею.
Вам її втілювати.
Я не розумію.
Я маю захистити Цірі. І більше нікому не дам за це страждати.
-Говориш як Ґеральт. -Дякую.
Це не комплімент.
Не в цьому випадку.
Навіть прорвавшись його матрицею порталів,
ти будеш у місці, яке він знає, а ти ні.
Знаю. Я дала обіцянку його зупинити, і планую її дотримати.
За Істредда. За Ґеральта. Заради магії.
Заради мене.
[Старша мова]
Якщо я не повернуся…
Не кажи так.
Зі мною чи без мене —
відбудуйте Аретузу.
Обіцяєш?
Обіцяю.
Єдині, хто пережив битву в Монтекальво.
З поверненням.
Ви лише з однієї причини могли втекти живими.
Боягузтво.
Хто справді вірить,
той згорів би дотла, щоб убити тих відьом.
Однак…
ви отримаєте другий шанс
у смерті бути кращими, ніж ви були в житті.
У тебе завжди були вправні руки.
Я пам'ятаю.
Ти завжди був гострий на язик.
Тебе я не знаю.
Проте красивіших очей, ніж у тебе, я ще не бачив,
і вони стануть свідками моєї остаточної перемоги.
Вільґефорц знав, що Єннефер прийде по нього,
але це вже інша історія.
Усе, ідіть.
Ідіть.
-Підемо до річки? -Нумо гратися!
Я їду вчитися в Аретузі.
В Аретузі, кажеш?
Через стільки поколінь? Не віриться, що вона знову працює.
А мені не віриться, що я ходитиму каменем, яким ходила леді Єннефер.
Вчитиму про них усе можливе.
-І особливо про… -Цірі.
Я пам'ятаю.
Я досі відчуваю зв'язок з нею.
Ми пов'язані…
Долею.
Історії дуже могутні.
Вони нас змінюють.
А ми
попри це
теж їх змінюємо.
Тобі на вивчення.
Цього разу не треба цупити.
-Я не можу. -Дурниці.
Мої очі слабшають. Їй потрібен гарний дім.
І хто знає, чи щось із цього правда?
Ти сама казала.
Закінчення цієї саги може залежати від тебе.
Але як?
Що з нею сталося?
Із Цірі.
Ґеральт урятував королеву Меву. Єн шукала Вільґефорца.
Історію Цірі ви ніколи не закінчуєте.
Ти не того питаєш.
Щасти тобі в пошуках долі.
Іскра мала рацію.
Цірі повернеться до них. Але що буде далі?
Щось починається.
Але щось і закінчується.
Це Щури!
Усі в доми!
Дивіться. Щури.
-Погляньте на мою ляльку, Іскру. -По домах!
По домах, негайно!
-Лайло! -По домах!
Зайди, негайно!
Від нас клопоту не буде.
Якщо мовчатимете, поки ми тут.
Де «Голова химери»?
Агов! Ані слова.
Щури тут. Зайди негайно!
Бонарте?
-Лео! -Лео Бонарте, виходь!
-Бонарте! -Ну ж бо, Лео.
-Ми знаємо, що ти там. -Виходь!
-Пам'ятаєш нас, старий пес? -Не бійся. Виходь.
Нарешті.
Давай, Лео.
Поквапся.
Доброго ранку, мої мишенята.
Я…
Ти щойно…
Припини!
Якщо будемо брикатися, нехай.
Але спершу озвучу пропозицію.
А не хочеш мені відсмоктати?
Поки я над цим думаю,
ось моя пропозиція.
За вас мертвих дають гарну винагороду.
Але зобов'язаний вам сказати,
що ще більшу винагороду дають
за вас живих.
То як зробимо?
Легко чи важко? Легко менше болітиме.
Годі бовкати, і спускайся, худий виродку!
Так! Важко! Раз, два, три, чотири, п'ять…
А де Фалька?
Та, що дуже вміла. Де вона?
Нема?
Вона ховається?
Зараз спущуся.
Уб'ємо виродка.
Ми майже на місці, Кельпі. Скачи!
Нехай грає музика.
Реф!
Давай.
Спершу обійди мене.
Багато обходити.
Реф!
Ассе! Ні.
Давайте, мишенята.
Згадайте Брегена.
Він хотів вам кращої долі.
А не собачої смерті!
Бляха!
Ґісе!
Нічого.
Усе добре. Усе скінчено.
Отже.
Де Фалька?
Скажи, де вона, і житимеш.
Ми Щури болотні
-Ну ж бо. -Ми…
-Щури болотні. Ми… -Вони всі мертві. Ніхто не знатиме.
Що?
Бляха, а це що?
Га?
Де Фалька?
Де?
Де твоя
особлива подружка?
Ти помираєш, ти в курсі?
Вона по тебе прийде?
О, це вона. Дозбираю комплект.
Фалько.
Нарешті ми зустрілися.
Ну давай.
Ой.
Майже.
Якби твої друзі билися як ти, може, ще були б живі.
Так!
Ти от-от помреш,
але ти цього не боїшся, так?
Хто ця Фалька,
що не боїться смерті?
Цірілло…
Пробач.
Пробач мені.
Гей. Ну не розкисай тут.
Навички в тебе є, а кишка для битви слабка.
Ось так помирають.
У власній сечі та лайні,
у своїх крові й кишках.
Відпочинок для нікчем!
-Ти добре бився, друже. -Ходімо.
-Постарайся відпочити. -Так.
Як вона?
Втратила дитя.
А вона як?
Одужає.
Повністю.
Вона з вами подорожує?
Поки їй так хочеться.
Дякую.
Це ми маємо дякувати.
Якби не ви з друзями, ми були б мерці.
Або вже носили б чорно-золоте.
Ти врятував не тільки мене, а й нашу королеву.
Королева Мева звідки?
Королівство Лірії і Рівії.
Хто ризикує життям, не знаючи, за кого б'ється?
-Це він? -Так, ваша світлосте.
Встаньте перед королевою Мевою.
Ні.
Хай що станеться далі, вони будуть поруч зі мною.
Ти взяв на себе захист мосту?
Ми взяли.
Як тобі це вдалося, якщо їх не переконала навіть я?
Так сталося.
«Так сталося»?
Знаю це відчуття.
Якийсь сучий син тріснув мене в пику. Так сталося.
Як тебе звати?
Ґеральт.
Ґеральт звідки?
Та нізвідки.
Так не годиться.
Кажи ти присягу. Я без зубів.
На коліно.
Ага.
За видатну доблесть у боротьбі за справедливу справу я…
Мева,
з ласки богів королева Лірії і Рівії,
користуюся своєю владою й правом і посвячую тебе в лицарі.
Витримай удар.
-Дивись не на мене, а на нього. -Не уникай болю.
-Як і честі. -Усе, давай мені.
Це найкраща частина.
Не кажіть, що я вам розповів, але він завжди мріяв стати лицарем.
-Тепер він білий лицар. -Та й завжди ним був.
Цінуйте цю мить, недоумки.
Завжди пам'ятай, за що ти б'єшся
і кого поклявся захищати.
Служіть нам віддано, сер Ґеральт з Рівії,
з мужністю й доблестю,
вірні мені,
і тільки мені.
Віднині…
і навіки-віків.
Бляха.
Містле?
Мариновані Щури!
Гей, тримай її так, щоб дивилася на мене,
або в бочці буде твоя голова.
Ні!
Остання.
Ні!
Мілорде, є спосіб
прискорити пророцтво Ітлінне,
але він небезпечний.
Зартісію, я втомився від твоїх спектаклів.
Показуй.
Винятковий зразок.
Найбільший і найжорстокіший, якого я бачив.
О так.
Ти якраз годишся.
Тобі треба декого знайти.
Того, хто стоїть між мною і моєю дочкою.
Моєю долею.
Чия воля така ж велика, як моя.
Я дам тобі річ, яка ним відгонить.
Ану сюди.
Ось.
Знайди Ґеральта з Рівії.
Не довіряю монстру й богу
Срібний меч беру в дорогу
Портали й країни лежать у руїні
Біля моїх дверей кружляють тіні
Корона чи монета біду не відганяє
Єдина правда з вогню виринає
Переклад субтитрів: Ольга Галайда