No és irònic?
Tothom fuig de Nilfgaard
i nosaltres fem tot el que podem per arribar-hi.
És l'únic camí cap a Caed Dhu.
El fi justifica els mitjans.
Hem de trobar un pas.
La Milva coneixia les rutes.
Estaríem millor amb ella.
Jo també les conec prou bé.
Quan em deien Becfi,
era famós per la meva valentia, però també pel meu bon ull pels detalls.
I la meva vista d'àguila…
- Estàs bé? - Sí, és que…
hi havia una arrel.
- Fes-te mirar la vista d'àguila. - No et mofis dels afligits.
No és cap arrel. És una corda.
Doncs potser…
Sí! Geralt, mira això.
Molt bé. Has trobat un ferri abandonat.
No està abandonat.
S'amagaven rere els matolls.
- Hem de creuar el riu. - A Nilfgaard?
Aquesta andròmina no hi arribarà.
Sembla en bastant bon estat.
Sí, bé, estem tancats, per la guerra i tot això.
I els… atacs de babuïns.
Babuïns? No he vist mai micos per aquí.
Segur que no perdeu cap viatge pel preu adequat.
¿I teniu…
el preu adequat?
Ja m'ho pensava. No anem enlloc.
O ens porteu o l'agafem nosaltres mateixos.
Després de tantes voltes, morts i batalles,
qui s'hauria imaginat que arribaríem així?
Aquest viatge és més curt que una cagada.
No ets l'únic que té do de paraula, bard.
Al final, Nilfgaard és com qualsevol altre tros de terra.
Sí, una altra excusa perquè els humans es matin entre ells.
Res d'especial.
No tothom hi estaria d'acord.
Babuïns.
Alto!
Són del nord.
- El ferri, de pressa! - Què fan a Nilfgaard?
No són babuïns.
Guerrilles, rere línies enemigues.
Porteu el vaixell a la costa!
Merda! Nilfgaardians!
- Nilfgaard! - Enrere!
- Aguanteu! - Va!
- Per Nilfgaard! - No sobreviuran gaire.
I som la seva via d'escapament.
És l'única esperança!
- Què co…? - Ens estiren.
- A la seva lluita. - Què…? No!
No! Què fas, idiota?
Encara s'enfadaran més!
- Torneu! - Perdó!
Preneu el vaixell! Són espies nilfgaardians!
Hem de creuar ja!
- Dispareu! - Fletxes!
- Merda. - Què fan?
- Agafeu un rem i remeu. - On?
Vinga!
Remeu!
Som del vostre bàndol!
Lliscant riu avall, atrapat entre dos exèrcits en guerra,
el nostre bruixot sabia que la seva missió corria perill.
Però ara confiaven els uns en els altres.
El grupet del Geralt…
- La Hansa. - I…
Se'ls coneixia com la Hansa.
- Ho va encunyar Angoulême. - Qui?
Tranquils. La coneixereu aviat.
Petita Nimue.
Mira't.
Tan crescuda i encara veus la necessitat de corregir el vell Stribog.
Normalment, marxo jo.
Et vaig dir que això passaria algun dia. He de trobar el meu destí.
Què et sembla?
Un últim conte?
Sí, si us plau! Què va fer la Hansa?
- Expliqueu-nos-ho! - Entesos.
- Per on anava? - Els babuïns disparaven al ferri.
Ah, sí.
La Hansa va aconseguir sobreviure.
De moment.
Sembla que ha passat el perill.
Sí! En un riu on som l'enemic de tothom.
No podem desembarcar.
Continuem riu avall.
De quin punt provenen els túniques blanques?
El seu escut era una amalgama. Una mena d'exèrcit col·lectiu.
No cal que els coneguem.
Alegrem-nos d'haver fotut el camp i avall.
Arquers, al nord!
Dispareu!
Compte!
- Són nilfs? - No entenc res.
Gent del nord al sud i nilfgaardians al nord.
No intentis trobar sentit a la guerra!
Dispareu!
- A cobert! - Som presa fàcil!
El meu vaixell!
No et vull dir com fer la teva feina, però podries…?
No. És mort.
És mort. Merda!
L'has matat.
Prou fletxes!
Sí, no són gaire creatius, no?
- Merda. - Arquers, alto.
- Crec que t'han sentit. - Amb compte.
- Alerta. - Què collons és allò?
Gireu.
Apunteu.
Objectiu a la vista.
La seva creativitat.
- Dispareu! - Morirem tots!
Correu!
De pressa, apagueu-la!
Què està passant?
Milva!
Vinga!
Esquirol!
Sí, vinga!
Vine!
- Quina aparició. - Algú us havia de salvar el cul.
Estàs bé?
Sí.
De debò, sí.
- Regis! - Allà!
Magistral!
T'han travessat el cor.
Estimada,
us vaig advertir d'aquestes pintoresques nocions humanes.
Imagineu-vos que una simple estella fos la meva fi.
Tan absurd com si la teva no tingués dents.
Que no arribin en un futur pròxim.
- Bentornada. T'enyoràvem. - Recordes que ens volies plantar?
Quina vegada?
Segles d'esplendor.
L'Istredd.
La Rita.
El Vesemir.
Les novícies.
Morts. Tot per culpa d'un home.
Saps el pitjor?
Que creia que ho aconseguiríem.
Creia de debò, perquè ho desitjàvem tant,
que per fi destruiríem el Vilgefortz.
Espera. I la Ciri?
L'Emhyr no la té, Filippa.
És viva.
En algun lloc, però no sé on.
Em sap greu.
No, a mi em sap greu.
Sé que és ta filla.
Però també era la nostra esperança.
Ara sí que sembla que s'ha acabat.
Tot això.
Totes nosaltres.
Quan et vaig trobar…
et vaig preguntar:
"Com renaixeràs?"
Te'n recordes?
Llavors no em vaig adonar de què significava.
Reclutava un exèrcit.
Creia que, per sobreviure,
ens havíem de convertir
en soldats.
Estava molt equivocada.
Què vols dir?
Tot aquest temps, he passat per alt una cosa que tenia just davant.
El nostre recurs més valuós d'ara endavant.
La nostra germanor.
Reuneix les altres.
Tothom té por del Leo Bonhart.
Quina cara posarà quan l'agafem desprevingut?
No és un qualsevol.
I no tenim la Falka.
- Per què va marxar? - Estava fora de si.
Tornarà amb nosaltres. Ho noto.
- Potser sí. - Però ho esperes.
No vull esperar res. Em centro en el que és real.
Com el Leo Bonhart.
La Mistle té raó. La Falka ha triat.
- I s'ha equivocat. - Som-hi!
- Ens convertirem en llegenda matant-lo. - Sí!
ES BUSQUEN
ES BUSCA VIVA: ROSSA, ULLS VERDS, MOLT PERILLOSA, RECOMPENSA GENEROSA
Vinga, Kelpie. Vinga.
Arri!
Arri.
Via lliure.
Potser seria més segur completar el viatge a peu.
Ells? Altra vegada?
Em cago en tot.
- Ens persegueixen? - Sembla que fugin.
Hem d'arribar al vaixell!
- Estem entre l'espasa i la paret. - És un malson, collons.
Fills de puta!
Què diuen?
És difícil d'entendre entre "fills de puta" i "malparits".
Us ordeno que us atureu!
Torneu-nos el vaixell!
Nilfgaard s'acosta!
És…
Porteu el ferri, hòstia!
…la reina Meve.
Té pebrots de passejar-se per Nilfgaard.
I l'hem deixat penjada.
Espies nilfgaardians,
sa majestat la reina us ordena
que porteu el vaixell immediatament!
L'incompliment resultarà en execució!
No voldria contrariar-vos,
però no som nilfgaardians. Som del vostre bàndol.
Continuem remant.
Millor que no.
D'aquí poc, arribarem a mar obert.
El mar d'aigua salada?
Una altra noció humana?
No, se'm menja la pell.
Per ordre de la reina!
Soc un vampir.
Adeu.
Us ordeno que…
Teniu idea de com sobreviure a aquest viatge pel riu?
Posant-hi fi.
Hem de sortir de l'aigua.
Ja des del seu origen,
la Germandat era un exercici de contradicció.
Utilitzant els nostres poders divins per als seus desitjos,
alimentant l'odi
i la desconfiança per qualsevol persona diferent.
Empenyent-nos a aliances reials,
enfrontant-nos entre nosaltres.
Però, en poques setmanes,
nosaltres, les dones d'aquesta sala,
hem combinat la nostra màgia i els nostres mètodes
per fer aliades d'enemigues,
perquè compartíem un objectiu.
Protegir la màgia de les urpes del Vilgefortz.
Fringilla, ets més forta que totes
per haver suportat la tortura del Vilgefortz.
És com si sempre hagués tingut només un instint primari.
Buscar els poderosos i aferrar-m'hi.
- Fins que em vas venir a buscar. - Al teu cau.
Resulta que la nostra força,
tota la nostra força,
és innata.
I juntes som…
més fortes.
I juntes podríem desfer aquest embolic.
També estarem d'acord que és culpa del Vilgefortz.
Encara és viu.
Encara no hem acabat. El futur de la màgia encara corre perill.
La Ciri encara corre perill.
La trobarem.
I, mentrestant,
ens assegurarem que tingui un lloc on tornar.
Recuperarem l'Assire, l'Ida,
la Ximer, l'Alaina i les novícies
i forjarem una llotja de fetilleres.
A la nostra manera.
Ah, ja el tenim a la vista.
- El primer pas que veiem en milles. - I potser l'últim.
Normal que hi hagi tantes tropes.
Aquell que controla el pont…
Controla tot el territori.
Salvem el pont, desembarquem i esborrem el nostre rastre.
Recuperem la nostra missió i busquem els druides.
Així. No ens feu cas.
Només som una colla d'alegres inadaptats
que ve a salvar una princesa d'un destí atroç.
No…
mireu…
- avall. - A baix!
S'acosta un ferri!
- Ajupiu-vos! - Ja hi som!
Carregueu!
- Alto! - Hi ha un vaixell!
- Hem encallat. Hora de baixar! - Va!
- Mateu-los a tots! - Vinga!
Dispareu!
De pressa!
Som-hi!
T'han tocat.
No.
Que segui, de pressa.
Compte. Vinga.
- Alguna te'n passa. - Els símptomes són clars.
Té un avortament.
Gràcies per anunciar-ho.
Milva, què puc fer?
Deixar-me sola.
- Sento cavalls! - Bons o dolents?
És Nilfgaard!
- Aguanteu! - Marxeu!
No et pots moure fins que pari l'hemorràgia.
- Cahir, què passa? - Vinga!
- Va, de pressa! - Tropes nilfgaardianes pel cantó nord!
Si prenen el pont, el registraran
i eliminaran tothom que trobin.
- No és la nostra lluita. - Per ella!
Per què no m'escoltes? Que marxeu!
Per privacitat, però no t'abandonarem.
La puc ajudar,
però ens heu d'ajudar a creuar.
Esquirol, ens has salvat el pandero i els nans sempre paguen els deutes.
Sortirem d'aquí,
encara que no tingui ni puta idea de com creuar el camp de batalla.
Quin rang tenies a l'exèrcit?
Era oficial.
Estàs disposat a matar el que eres?
Per fi entens el que ja no soc.
Quina estratègia proposes?
Segueix-me.
Geralt!
Tranquil·la, Maria.
Vinga. A l'atac!
A l'atac!
Van caure tots dos de cap quan eren petits?
Ni ells dos no són rivals per a tot un exèrcit de sonats!
Jaskier. Ves.
Tornarem.
T'ho prometo.
No es divertiran només ells.
- No trigaré. - Anem a matar nilfs malparits.
Ostres.
- Vinga, vell. - No cal que em motivis!
- Retirada! - Salveu-vos!
Un pas més i et mato jo mateix!
Són molts! El pont està perdut!
- No està perdut fins que ho digui jo. - Va!
Feu mitja volta i lluiteu, em cago en tot!
- Quines ordres teniu? - Defensar el pont per la reina.
Doncs defenseu el pont o la vostra reina estarà perduda!
S'acosten!
Espero que us agradi els gust de la pell,
perquè aquest home us fotrà tal puntada de peu al cul
que us sortirà la sivella per la boca!
Feu-li cas
i aguanteu!
Afegeixes res o…?
Endavant, hòstia!
Va!
Vinga!
- Per aquí! - Vinga!
Per Nilfgaard!
Som-hi!
- Vinga! - Geralt!
A veure si fas via. Posem fi a això!
Aguanteu!
M'ha semblat que seria més útil aquí.
Què està passant? Digues.
És un merder, però estan lluitant.
Milva, el Nord s'està defensant.
Només han calgut un nilfgaardià, un bruixot i un nan per liderar-los.
Però obriran el camí fins a Caed Dhu.
Necessitava
bones notícies.
No cediu!
Aguanteu!
Som-hi!
Això em semblava una bogeria.
Però has vingut igualment. T'alegres de no haver-me matat?
Ja t'ho diré.
Feu-los retrocedir!
Aguanteu!
- No cediu! - Ja els tenim!
Per Nilfgaard!
Cavalleria!
Apunteu. Dispareu!
A cobert!
Retirada!
A cobert!
Retirada!
Va!
És meu!
Vinga! De pressa!
Va!
Vinga, reteniu-los!
Reteniu-los!
Endavant! Reteniu-los!
A la càrrega!
Endavant!
Reagrupeu-vos!
Reagru…
Retirada!
Es retiren!
Sí!
Es retiren!
Acabem la feina!
Vinga!
Vinga, som-hi!
- Va! - Som-hi!
La reina!
- Ja ve! - Per la reina!
- Protegiu la reina! - Vinga!
Seguiu-me!
Retirada!
No!
Aixeca't!
Què collons és això?
Ja no els cal un oficial.
No! Para!
Els cal un bruixot.
- Retirada! - Què és això?
Sortiu del mig!
Retirada!
Seguiu-me!
Heu tornat, i amb el cap intacte.
Però quasi rostit.
Gràcies.
Ho veieu? Que et subestimin té certs avantatges.
Hem defensat el pont.
Sí.
- Anem a buscar la Milva. - Sí.
Triss? Necessito la teva ajuda.
A banda de per escombrar?
I això?
- La daga que va ferir el Vilgefortz. - Per què la tens?
Has de rastrejar el Vilgefortz a Stygga.
- Yen, no. - Està dèbil.
- Si el trobo ara, el puc matar. - I la Llotja de Fetilleres?
És idea teva.
Només us he donat un idea.
L'heu d'acomplir vosaltres.
No t'entenc.
He de protegir la Ciri i no vull que pateixi ningú més per això.
- Sembles el Geralt. - Gràcies.
No era cap complit.
En aquest cas no.
Encara que travessis la seva matriu,
ell coneixerà el terreny i tu no.
Ja ho sé. Vaig prometre aturar-lo i ho compliré.
Per l'Istredd, pel Geralt, per la màgia.
Per mi.
[llengua antiga]
Si no torno…
No diguis això.
Amb mi o sense,
reconstruïu Aretusa.
M'ho promets?
T'ho prometo.
Els únics supervivents de la Batalla de Montecalvo.
Benvinguts.
Només hi havia una manera de fugir amb vida.
Covardia.
Un creient vertader
s'hauria immolat per matar aquelles bruixes.
Tot i això…
tindreu l'oportunitat
de ser millors en la mort del que vau ser en vida.
Tenies bones mans.
Me'n recordo.
Tu sempre has sigut mordaç.
A tu no et conec.
Tens els ulls més bonics que he vist mai,
i presenciaran la meva victòria final.
Sabia que la Yennefer l'aniria a buscar,
però ja us ho explicaré.
Vinga, marxeu.
Va.
- Anem al riu? - Anem a jugar!
Me'n vaig a estudiar a Aretusa.
A Aretusa dius?
Després de tantes generacions? No em crec que torni a obrir.
Jo no em crec que pugui trepitjar les mateixes pedres que Lady Yennefer.
I aprendre tot el que pugui de tots ells.
- Sobretot… - De la Ciri.
Me'n recordo.
Encara m'hi sento connectada.
Lligada pel…
Destí.
Les històries són molt poderoses.
Ens canvien.
I nosaltres,
tot i això,
també les canviem a elles.
Per als teus estudis.
No cal que me'l robis.
MIG SEGLE DE POESIA
- No el puc acceptar. - Ximpleries.
Estic perdent la vista. Tu el cuidaràs bé.
I qui sap si res d'això és cert?
Però tu ho vas dir.
El final d'aquesta saga podria dependre de tu.
Però com?
Què li va passar?
A la Ciri.
El Geralt salva la reina i la Yen persegueix el Vilgefortz.
No heu acabat la història de la Ciri.
Preguntes a la persona equivocada.
Bona sort perseguint el destí.
L'Iskra tenia raó.
La Ciri els va a buscar. Però què va passar després?
Una cosa comença.
Però una cosa també acaba.
Són les Rates!
No sortiu!
Mireu, Rates!
- Mira la meva nina, Iskra. - Entreu!
Entreu ara mateix!
- Lyla! - Entreu!
Entra ara mateix!
No us portarem problemes.
Si no xerres fins que marxem.
On és El Cap de la Quimera?
Eh! Ni una paraula.
Les Rates són aquí! Entra ara mateix!
Bonhart?
- Leo! - Leo Bonhart, surt!
- Bonhart! - Vinga, Leo.
- Sabem que ets aquí. - Surt!
Ens recordes, pataner?
No tinguis por, vinga.
Per fi.
Vinga, Leo.
Vinga, de pressa.
Bon dia, ratolinets.
Estic…
Acabes de…?
Para!
Si voleu jugar, juguem.
Però primer us faré una oferta.
Per què no em llepes els ous?
Mentre m'ho penso,
escolteu-me.
Els vostres caps tenen un bon preu.
Però em veig obligat a dir-vos
que hi ha una recompensa encara més gran
si sou vius.
Com ho farem?
De grat o per força? De grat fa molt menys mal.
Tanca la boca i baixa, llarguerut dels collons!
Sí! Per força, doncs!
Un, dos, tres, quatre, cinc…
I la Falka?
La Falka, la més hàbil, on és?
No?
S'amaga?
Ja baixo.
Matem aquest anormal.
Ja quasi hi som, Kelpie. No t'aturis!
Que comenci… la música.
Reef!
Vinga.
Primer m'has de superar a mi.
Doncs déu-n'hi-do.
Reef!
Asse! No.
Vinga, ratolinets.
Penseu en el Brehen.
Voldria que us hi esforcéssiu més.
No que moríssiu com gossos!
Giz!
Tranquil.
Tranquil. Ja està.
Molt bé.
On és la Falka?
Digues-me on és i et deixaré viure.
Som les Rates dels pantans.
- Vinga. Són morts. - Som les Rates dels pantans.
- No ho sabrà ningú. - Som…
Què?
Què cony fots?
Eh?
On és la Falka?
Eh?
¿On és la teva
amigueta especial?
T'estàs morint, saps?
Et vindrà a buscar?
És ella. Ja us tinc a tots.
Falka.
Per fi ens coneixem.
Vinga, doncs.
Ui.
Quasi.
Si els teus amics haguessin lluitat així, potser no serien morts.
Sí!
Estàs a punt de morir,
però no et fa por, no?
¿Qui és aquesta Falka
que no tem la mort?
Cirilla…
Ho… Ho sento.
Ho sento molt.
Ara no te'm posis cursi.
Ets hàbil, però no tens estómac per al combat.
Moriràs aquí.
Pixada i cagada,
ensangonada i escorxada.
No hi ha temps per descansar!
- Has lluitat bé, amic. - Marxem.
- Intenta descansar. - Sí.
Com està?
Ha perdut la criatura.
Com està ella?
Es recuperarà.
Completament.
Viatgeu junts?
Mentre ens accepti.
Gràcies.
Gràcies a tu.
Si no fos per vosaltres, seríem tots morts.
O vestiríem negre i daurat.
No només m'heu salvat a mi, també a la reina.
Reina Meve d'on?
El regne de Lyria i Rivia.
Qui arrisca la vida sense saber per qui lluita?
- És ell? - Sí, altesa.
Aixequeu-vos per la reina Meve.
No.
Passi el que passi, ells es queden amb mi.
Tu has dirigit la defensa del pont?
Nosaltres.
No he convençut ni els meus homes. Què t'ha agafat?
Ha passat i prou.
"I prou"?
M'ha passat igual. Un malparit m'ha fotut una cleca a la cara i prou.
Com et dius?
Geralt.
Geralt d'on?
D'enlloc, realment.
Això no pot ser.
Parla tu. Jo no tinc dents.
Agenolla't.
Sí.
Pel seu gran valor en una lluita per una causa justa, jo…
Meve,
per la gràcia dels déus, reina de Lyria i Rivia,
pel meu poder, dret i privilegi, us nomeno cavaller.
Resistiu.
- No em miris a mi. - No esquiveu el dolor ni l'honor.
Ja ho faig jo. És el millor d'aquesta feina.
Jo no us ho he dit, però sempre ha volgut ser cavaller.
- Un cavaller errant, i ara ho és. - Sempre ho ha sigut.
Estigueu atents, rucs.
Recordeu sempre la causa per la qual lluiteu
i aquells a qui juràreu protegir.
Serviu-nos fidelment, Sir Geralt de Rivia,
amb coratge i valor,
amb lleialtat a mi,
i només a mi.
En els dies que vindran…
i per sempre.
Collons.
Mistle?
Rates en conserva!
Eh, no apartis la mirada
o el teu cap acabarà al barril.
No!
L'últim.
No!
Hi ha una manera, senyor,
d'accelerar el camí a la profecia d'Ithlinne,
però és perillós.
M'estic cansant del teu teatre , Xarthisius.
Mostra-m'ho.
Un espècimen realment magnífic per a vós.
El més gros i brutal que he vist mai.
I tant.
Faràs molt bona feina.
Has de trobar una persona.
Algú que s'interposa entre la meva filla i jo.
El meu destí.
La seva voluntat iguala la meva.
Et donaré una mostra de la seva olor.
Dona-m'ho.
Té.
Troba el Geralt de Rivia.
No confio en cap home, bèstia ni déu.
Només en el refulgir de l'espasa.
Portals tancats i regnes caiguts.
Caço on només habiten les ombres.
Ni corones ni monedes sobreviuran.
L'única veritat es forja amb foc.
Subtítols: Maria Romero Soronellas