Tidigare i Star Trek: Discovery:
Alla som är för fredliga insatser vid första kontakten,
räck upp handen.
De som är för en attack mot avvikelsen ska inte göra det.
Varför bryr du dig så om det här?
Kraftkällan som styr enheten...
Jag behöver den för att åka hem.
Vi har fått höra att MMA:n
nu bara är dagar från Ni'Var, Titan och jorden.
Vad händer nu?
Vi påskyndar uppdraget för första kontakt.
Vad vi än tror att vi vet om arter Tio-C,
har vi fel.
Hur vi än tror att första kontakten blir, så blir det inte så.
Så det är hyperfältet.
Det finns en planet två ljusår bort.
Vi borde kolla upp den när vi kommer närmare.
Vad tror du att vi hittar?
Jag har ingen aning.
Kaptenens loggbok, stjärndatum 865783,7.
Om mindre än 29 timmar kommer Förenade jorden och Ni'Var
att träffas av spillror från MMA:n.
Tjugonio timmar.
Miljardtals liv.
Tills jag listat ut hur vi får kontakt med Tio-C,
kan vi inte stoppa det här.
De lever i ett hyperfält,
och jag vet inte hur vi ska ta oss in,
vad vi hittar när vi gör det,
hur man kommunicerar med dem,
eller hur de ens ser ut.
Som xenoantropolog har jag aldrig haft mindre att jobba med.
Och som kapten
har jag aldrig varit mer rädd.
Vårt enda hopp är den döda planeten vi kretsar kring nu.
Det var en gasjätte tills en rad massiva asteroider slog ner
och förbrände gasen.
Dess stjärna omges av Dysonringar
gjorda av samma sällsynta material som MMA: ns kontrollenhet.
Min magkänslan säger att det måste finnas ett samband.
Den här planeten måste ha varit Tio-C:s hem vid något tillfälle.
Ruinerna kan berätta hur de levde, vad som är viktigt för dem.
Kulturellt sammanhang, ett sätt att börja kommunicera.
Om jag har fel
kan vi inte ta igen tiden vi ödslar där nere.
Och MMA:n kommer att vara mycket närmare våra hem.
Flyg bra.
Absolut.
Men om jag har rätt
och något vi hittar kan hjälpa oss att få kontakt med Tio-C,
så kanske vi har en chans att stoppa det här innan det är för sent.
Jag måste ha rätt.
Jag måste.
Läs av den igen.
Det måste finnas en väg in.
En ny avläsning säger inget som det senaste dussinet inte har.
Kan MMA:n möjligtvis drivas från en annan plats?
Nej.
Vi tar oss in,
hittar kraftkällan och stänger av den.
Alla vinner.
Vi måste bara ta oss in.
Om jag känner Michael kommer hon att ta sig in i hyperfältet före oss.
Sparkar du mig medan jag ligger?
Om vi håller oss kamouflerade
och håller oss nära Discovery, kanske vi smyga in bakom dem.
Jag har nåt bättre.
Vi liftar med Discovery.
Det finns ett djur på Kwejian...
Det fanns ett djur.
Kowolianskt nattbyte.
För att överleva byggde den bo på en jajtspat.
Vi fäster oss som en parasit.
- Det är en bra idé. - Nej, inte som en parasit.
Nattbytet tar inget, gör ingen skada.
Jajtspaten märker inte ens att den är där.
Det är en tonskillnad, ja, men man kan nog ändå anta att jajtspaten
inte hade en medveten superdator som övervakade alla dess gränser.
Du verkar inte orolig.
Det finns inget bättre än ett problem att lösa.
Okej.
Jag kan skapa en programfix.
Den bedövar sensorerna på en del av Discoverys skrov,
precis stort nog att fästa ditt skepp utan att Zora inser det.
Som en död vinkel?
Med Zoras nya medvetande kommer hon snappa upp det till slut,
men med lite tur tar vi oss in i hyperfältet innan det sker.
- Det finns bara en hake. - Det låter inte bra.
Du kommer inte att gilla det här heller.
Programfixen måste installeras manuellt.
Vill du gå ombord?
Nej, det är det sista jag vill.
Men åtkomstpunkten jag behöver finns i maskinrummet.
Jag följer med.
Jag är snabbare på egen hand.
- Du kan inte skeppet lika bra som jag. - Tänk om du ser Michael?
Ett felsteg och det är över för oss båda.
Vi gör det här tillsammans, okej?
Punkt slut.
Kapten?
När vi enades om att undersöka planeten
trodde jag inte att Discovery skulle förlora både sin kapten och försteofficer.
Nilsson har rodret, ni är i goda händer.
Det är vi säkert.
Och medan en xenoantropolog
förstås är det bästa valet för att leda uppdraget,
är kapten Sarus närvaro verkligen nödvändig?
Mr Saru talar över 100 språk,
och hans sinnesförmågor är betydligt mycket större än våra.
Han kanske ser nåt jag inte ser.
Varje minut vi tillbringar på den planeten
är MMA:n mycket närmare att döda miljardtals.
Jag måste ta vara på tiden.
Uppfattat.
De andra då?
Förstår de?
Mycket står på spel.
Fru president.
Generalen.
Doktorn.
Tack för att ni vinkar av oss.
Kapten.
Jag kan inte uttrycka ett större behov av brådska
än du redan måste känna.
Var försiktiga när ni reser.
Må ni i stor hast hitta svar, i vilken form de än tar sig.
Med andra ord, se till att resan räknas och klanta er inte.
Kapten Burnham.
Jag måste uttrycka min bestörtning över beslutet.
Vi lämnade kvar delegater för att vi hade ont om tid.
Å Förenade jordens invånares vägnar,
vars liv är i fara just nu,
ber jag er att tänka om
så att vi kan lägga den dyrbara tid de har kvar
till att faktiskt försöka kommunicera med Tio-C.
Vi har mycket att förmedla och vet inte hur lång tid det tar.
Jag förstår, general.
Det gör jag.
Både jorden och Ni'Var
är mina hem.
Men vad vi än kan hitta på den planeten,
kanske kommunikationstiden kan halveras.
Kan?
Kanske?
Det är ett vågspel för så mycket osäkerhet.
Jag är säker på att första kontakten inte kommer att gå bra
om vi närmar oss Tio-C utan att veta nåt om dem.
Jag ska hitta nåt där nere.
Jag lovar.
Är vi redo?
- Ja, kapten. - Ja, kapten.
Kapten Burnham?
Lycka till.
Disco 09 till Discovery.
Vi är på väg in i jonosfären.
Därefter förlorar vi radiokontakt.
Uppfattat, kommendör.
Lycka till.
Hoppas ni hittar vad ni söker.
Sköldar aktiverade.
Skönt att fysikens lagar ännu gäller utanför vår galax.
Vänta. Det lugnar snart ner sig.
Avläsningar visar flera kratrar,
troligen orsakade av asteroiderna.
Baserat på atmosfärens upplösning,
inträffade de här för ungefär 1 000 år sedan.
Ungefär när själva hyperfältet skapades.
Det låter rimligt.
De är så avancerade att de borde ha anat vad som väntade
och evakuerade i förväg.
Se på ruinerna.
Se hur byggnaderna har kollapsat.
Jag kan inte tänka mig nåt material
som kan stå emot det extrema trycket i en gasjättes kärna.
Det verkar omöjligt för biologiska väsen också.
Tio-C måste ha levt i gaslagren.
Men hur?
De måste vara olika alla andra arter vi har stött på.
Det måste finnas nåt där nere som hjälper oss kommunicera med dem.
En struktur ser ut att vara intakt.
Det kanske var förstärkt på nåt sätt?
Men varför?
Det ska vi ta reda på.
Några livstecken?
Inga alls.
En sak mindre att oroa sig för.
Förlåt, jag borde ha varit tydlig.
Jag ser inga livstecken alls,
inklusive våra.
Så vi kanske inte är ensamma.
Ställ in fasrarna på att bedöva.
Vi blir anfallna! Ta skydd!
Mr Saru! Det är okej.
Andas.
Är allt väl?
Jag mår bra.
Bara lite yr.
Är du säker?
Jag mår bra, sa jag.
Det måste ha varit svindel.
Ljus som blänkte från den där.
Vad är det?
Om jag inte misstar mig ser vi på kanten av ett extremt stort ben.
Avläsningar visar att skytteln flög ända ner till ytan.
Discovery ska ingenstans utan delar av besättningen,
men vem vet hur mycket tid det ger oss.
De kamouflerar våra biotecken från Zoras sensorer.
Om du inte är helt med på det här måste du vara ärlig mot mig nu.
Om du tappar fokus
och vi är fortfarande ombord Discovery när skytteln återvänder...
De här människorna...
De har blivit som min familj.
Ditt samvete,
mot de miljardtals liv som står på spel.
Man kan inte få allt.
Jag vet att det är komplicerat, särskilt med Michael,
men de liv vi försöker rädda inkluderar hennes,
och alla andra där borta.
Vare sig de inser det eller ej.
Är det en Kwejian-grej?
Nej, jag gillar bara att ha en överkropp.
På min signal.
Tre, två...
- Hallå. - Lite mer tydlighet nästa gång!
Allvarligt?
Maskinrummet är hitåt.
Var på alerten.
Dr Culber, vad visar avläsningarna?
Benstrukturen verkar vara av ovanligt låg densitet.
Innan den blev fossil, måste den ha varit flexibel,
nästan som brosk.
Deras fysiologi var perfekt anpassad för att flyta i gaslagren.
Vad är det blå dammet?
Det är inte jord.
Det är nån sorts komplex kolväteförening.
Men jag vet inte vad.
Det finns inte i Federationens databaser.
Kolla här.
En massgrav?
De är samlade, som att de stålsatte sig.
Avläsningar daterar benen till samma tid som nedslaget.
Så alla kom inte undan.
Trots all deras teknik.
Det var omöjligt att evakuera en hel planet.
Det vore det för vem som helst.
Vi måste in i byggnaden.
Ta reda på vilka de är och hur man pratar med dem.
Kom igen.
Saru.
Vad är det som pågår?
Jag ber om ursäkt.
Jag verkar känna saker som jag inte har känt på länge.
Vad känner du?
Dödens antågande.
Ett pussel.
Altoniskt?
Forntida jorden.
Dr Kovich introducerade mig.
Jag behöver en handling som en person är bunden att fullborda.
Uppdrag.
Precis vad jag vill diskutera.
"Uppdrag" är sju bokstäver.
Det här är tio.
Femte bokstaven är G.
Vi måste prata om ditt beteende.
Den rättframhet som ni talade med kaptenen idag
var inte helt passande.
Och du såg hur det påverkade general Ndoye.
Jag gör allt i min makt
för att tygla delegaternas stress och panik.
Jag behöver din hjälp.
Vare sig de oroar sig för morgondagen eller inte,
kommer den att anlända ändå.
Jag vet inte hur vi kan hjälpa dem med deras brist på perspektiv.
Jag beundrar att du är hängiven långsiktighet,
men jag oroar mig för de som har det svårt just nu.
De behöver stöd för att göra sitt bästa.
Så...
...framöver
skulle jag vilja att du var lite mer taktfull.
Med början när vi fortsätter planera första kontakten om tio minuter.
Okej. Vi är i mässen.
Om det är tomt kan vi ta en genväg.
Det var värt ett försök.
- Vänta. - Om jag var hemma kunde jag hjälpa till
med evakuering. Ordna ett försvar.
Vi har fortfarande tid, general.
- Kapten Burnhams uppdrag... - Det är slöseri med tid.
MMA:n kan förstöra båda våra världar inom ett par dagar.
Hur kan du vara så lugn?
Ni'Vars nödprotokoll är väldefinierade.
Jag litar på att min vicepresident gör allt enligt våra planer.
Beräkningarna ljuger inte.
De är för många.
De flesta kommer inte att räddas.
Vi är här för att förhindra en sådan katastrof.
Här kan vi tjäna vårt folk bäst.
Om vi agerar
hade vi kunnat träffa Tio-C nu,
och kräva att de stänger av sin jävla apparat.
Vi kan inte kommunicera om vi inte vet nåt om dem.
Möjligheterna mångdubblas när vi griper dem.
Vi borde ha flugit direkt in i hyperfältet.
Det var spänt.
Kom nu.
Jag trodde hans extrema rädsla förlorades efter Vahar'ai.
Jag med.
Men hans kortisol-och adrenalinnivåer är farligt höga.
Se om du kan stabilisera honom. Jag fortsätter med Detmer.
Ja, kapten.
Mr Saru.
Kom så undersöker vi dig.
Vad tror du att det här var?
En mötesplats.
Plats för dyrkan.
Kanske en arena.
Gemensamma strukturer är vanliga i många olika kulturer.
Vi kanske hittar nåt.
Vi letar efter teknik, artefakter, allt som kan ge ett kulturellt sammanhang.
Uppfattat.
Ta det lugnt.
Något är fel här.
Något får mig att känna det här.
Jag tror inte det.
Våra dräkter skyddar oss från yttre element.
Här.
Förstår du nu?
Det gör jag.
Däcket är tomt. Fritt fram.
Vi är rakt under maskinrummet.
Tre biotecken.
Vi måste skapa en skenmanöver
för att locka bort dem så att jag kan installera programfixen.
När skeppet är osynligt för Zora...
Va? Du ser på mig som om du har nåt att säga.
- Jag har en idé för en liten planändring. - Hur liten?
Jag vill be general Ndoye om hjälp.
Det låter som ett bra sätt att hamna i arresten.
Jag tillbringar helst inte fler år i någon annans förvar.
Jag vet att det är riskabelt.
Men om hon kan ge oss information om Discoverys planer,
kan vi ligga steget före och anpassa oss.
Hon röstade för vår plan på mötet.
Du hörde vad hon sa. Hon behöver det här lika mycket som vi.
Hennes planet börjar få ont om tid.
Hon förstår nog att bästa sättet att stoppa MMA:n och rädda liv,
är att ta kontroll över det här.
- Skytteln kan återvända när som helst. - Jag pratar fort.
Jag sätter in fixen, du spårar upp Ndoye.
Vi ses på mitt skepp.
Du, Book.
Var övertygande.
GENERAL NDOYE, VI MÅSTE PRATA MER.
DÄCK 13. KOM ENSAM. PRESIDENT T'RINA
Rummet är tomt, kapten.
Inga kulturella reliker.
Inget på väggarna.
Ska jag ta mr Saru till skytteln?
Jag har aldrig sett honom så här.
Vi får se om Culber kan hjälpa honom.
Vi har ingen data än.
Jag måste lyckas med uppdraget.
Allt är inte upp till dig, kapten.
Vi är här för att hjälpa till.
Kapten?
Nej.
Håll dig undan.
Kapten, din biometri stiger snabbt.
- Nåt är fel! - Hallucinationer?
Det som händer Saru händer mig.
Och nu du.
- Skuggor, ljus? - Skrik.
Våra skräckreaktioner utlöses till en synnerligen stor grad.
Förutom kommendörkapten Detmer.
- Hennes biotecken har inte förändrats. - Än.
Hur kommer det sig att vi ser samma saker?
Något måste påverka våra sinnen.
Och orsakar de här fysiologiska reaktionerna.
Det finns inga tecken på psionisk energi eller infraljud.
Våra dräkter filtrerar bort miljöfaktorer.
Inga förändringar i magnetiska eller elektriska fält heller.
Det som gör det här gör det på nåt annat sätt.
Fem minuter.
Vi går tillbaka och tar reda på vad som pågår.
Detmer, håll dig i trygghet.
Uppdraget är viktigast.
Om vi inte kan fixa det här,
måste du återvända till skytteln och kontakta Discovery.
Ensam.
MASKINRUM 500 METER
Trippelbryggd raktajino. Varmt som fan. Ingen muskot.
Vill du ha en?
Skyll dig själv.
De här räddade mig på Hiawatha.
När man måste kämpa på,
finns det inget bättre klingonkrigarnas bittra elixir.
Det är mitt huvud.
Det måste finnas nåt intressant där inne för att överträffa klingonkrigare.
Förlåt.
Jag tänkte bara på kommendörkapten Detmer.
Jag förstår. När Gray är borta...
Okej, nej.
Inte så. Jag...
Ibland önskar jag bara att jag kunde vara lite mer som hon.
Självsäker och förmögen att åka på uppdrag
utan att oroa mig för hur jag kan sabba det.
Man kan nog anta att alla,
oavsett vilket lugnt yttre de uppvisar,
är en nervös röra.
Jag har aldrig sett henne tveka.
Hon har alltid full koll.
Fråga hur hon mådde efter att vi flugit ut ur ett maskhål och kraschat.
Ingen är alltid okej.
Och det krävs styrka att erkänna det när man inte är det.
Vilket gör Detmer asgrym.
Om du beundrar henne så, varför lär du inte känna henne?
Har ni nånsin haft ett samtal?
Inte bara vi i samma...
Jag vet inte ens hur man inleder det.
Tips från proffset:
Börja inte med: "Jag vill vara du."
Det är lite läbbigt.
Du löser det.
Saru rörde vid min arm precis innan det hände.
Men ingen av oss rörde kapten Burnham
när hon påverkades.
Jag var utanför när symptomen kom.
Du och kaptenen var här inne.
Kan det vara fel på dräkterna?
Är dina inställningar annorlunda än våra, Detmer?
Nej, alla är likadana.
Jag borde inte vara opåverkad.
Det här går inte ihop.
Finns det en chans...
...att det kan vara dammet?
Det fanns en instabil markplätt.
Jag minns att jag gick igenom det
precis innan hallucinationerna började.
Den var full av damm.
Ja, och jag stod på knä i det när jag behandlade dig.
Jag rörde det när jag undersökte trikomen.
Och jag har inte kommit i direkt kontakt med det.
Okej.
Kolvätena som du analyserade tidigare
hittades inte i någon av federationens databaser,
så våra dräkter kanske inte kan blockera dem.
En okänd substans kan ta sig igenom om strukturen är ovanlig nog.
Låt mig kalibrera om filtreringssystemet med programmerbar materia.
Så.
Jag är glad att du lyssnade under rymddräktsträningen.
Mr Saru, din andning är fortfarande något förhöjd.
Nej, det är bra, doktorn.
Det är bara...
Jag hade glömt hur rädsla kändes.
Det väcker minnen.
Det är inget. Det går över.
Men jag måste säga, kommendörkapten Detmer,
du var förvånansvärt lugn när vi kämpade med det okända.
PTSD-terapin kom väl till pass.
Och med min uppväxt
är jag enastående på att stuva undan saker.
Titta här.
Jag tror jag har nåt.
Genom valvet, titta där.
Tio-C verkar ha lämnat kvar något trots allt.
Vi tar reda på vad.
Uppgradering av skölden innebär att nominell systemproduktion ökar.
- Det förstår ni väl? - Ja, kommendör.
Kommendör Reno, jag behöver hjälp.
Jag lever för att tjäna.
Vad behöver du?
Replikatorn på däck sex fungerar inte.
Va? Jag var precis där.
Jag får liknande rapporter från däck två och tre
och precis nu på däck fem.
Den började göra ångkokta bananer.
Okej. Allt du sa är dåliga nyheter.
Sätt igång.
Förlorar vi replikatorer här ute svälter vi ihjäl.
Ingen press.
President T'Rina?
Ville du tala vidare?
Hallå?
President T'Rina?
Var meddelandet från dig?
Du måste lyssna.
Hur fan kan du ens vara här?
Mitt skepp är i närheten, kamouflerat,
och den här blockerar Zoras sensorer, men vi har ont om tid.
Ge mig en anledning att inte anropa vakterna.
För jag vill hjälpa till. Men då behöver jag din hjälp.
Två minuter, det är allt jag begär.
Förenade jorden ligger nu i bana för en kraftfullare MMA, tack vare dig.
Om vi hade lyckats hade du och ditt hem varit säkra nu.
Det skulle alla vara.
Det var mitt mål då, det är mitt mål nu.
Du har en minut kvar.
Jag har förlorat mitt hem.
Du håller på att förlora ditt.
Jag vet hur det känns att inte kunna göra nåt
när du bara vill skrida till handling.
Det kan vi, general.
Vi kan göra slut på MMA:n för gott.
Om du har en plan behöver jag alla detaljer.
Just nu är en av Discoverys skyttlar nere på planeten.
De letar efter nåt som hjälper vid första kontakten, eller hur?
Det var avsikten.
Är det Michael där nere?
Hon kommer att hitta vad de behöver.
När hon gör det följer mitt skepp med in i hyperfältet, fäst vid Discovery.
Tarka ska hitta MMA: ns kraftkälla och inaktivera den.
Det stoppar MMA:n.
Jorden kommer att vara säker.
Om du verkligen tror på kapten Burnhams förmåga,
varför inte bara lita på att första kontakten kommer att lyckas?
Jag tror på Michael, inte Tio-C.
Jag kan inte låta miljarder människors liv
förlita sig på att de är sympatiska. Kan du det?
- Hur passar jag in i allt det här? - Håll kontakten. Inget mer.
Berätta vad hon planerar så att vi kan göra det vi måste
utan att utsätta Discovery eller nån annan för fara.
Det du ber om innebär redan stor fara.
Så jag insisterar på att det bara är en reservplan.
Du måste ge diplomati tid att verka.
Om de kapitulerar innan Förenade jorden är i den röda zonen
måste du och mr Tarka backa.
Det har ni mitt ord på, general.
Har jag ditt?
Det kan inte vara en slump att ni alla hade samma hallucinationer.
Det är det inte.
Kolvätena låter oss se och höra vad de gjorde,
hur det var när deras planet förintades.
Hur är det ens möjligt?
Jag vet inte än.
Jag kanske har nåt.
Mr Saru?
Det här kolvätet är helt annorlunda
än den variant vi först stötte på.
Jag förstår inte varför det är så.
Kapten, här borta.
Pelarna innehåller spår av vad jag antar är deras DNA.
Det matchar benen på utsidan.
Men baserat på skillnaderna i metyleringsprofiler
skulle DNA: t här inne
ha tillhört spädbarn.
Det måste vara en slags kokong.
Det här rummet var en barnkammare.
Det var nog därför det var förstärkt.
För att skydda sina små.
Det betyder att dessa varelser prioriterar barn.
De värdesätter liv.
Kulturellt sammanhang.
Jag undrar...
Övervaka mina biotecken.
Vad gör du?
Jag släpper in det.
Det känns som kärlek.
Det är fridfullt.
Det känns tryggt.
Jag minns att jag kände så med mina föräldrar.
Kommendörkapten, är allt väl?
Jag har aldrig känt...
Min pappa...
Han var inte kry.
Han förlorade kontakten med verkligheten.
Efter att min mamma dog
var det bara vi två...
Åh, Detmer
Jag är också främmande för vissa av dessa känslor.
Jag visste inte vad ett lättnadens andetag var på Kaminar.
Jag skämdes när jag blev rädd igen idag.
Men jag var inte ensam.
Och det är inte du heller.
Vi känner kärlek och trygghet här i barnkammaren.
Men utanför, där så många av dem dog,
upplevde vi panik och rädsla, precis som de måste ha gjort.
Den kelpiska och mänskliga biologin är väldigt olika,
men kolvätena påverkar oss på nästan exakt samma sätt.
Vissa känslor kanske är universella.
Om det är sant skulle det föra oss alla samman,
på ett ganska betydande sätt.
Men jag ser inte hur vi kan använda det här för första kontakten.
Inte jag heller.
Men det finns nåt här.
Vi återställer dräktfiltren.
Avsluta avläsningen och ta några prover.
Vi kan prata medan vi jobbar.
Vi måste tillbaka till Discovery.
Installerar programfixen nu.
Sensorerna blir avtrubbade om fem minuter.
Vad är din status med Ndoye?
Det är klart.
Jag berättar när vi är tillbaka ombord.
Det måste finnas en anledning till felet.
- Måste gå. - Det känns nästan avsiktligt.
Vilken slags idiot hittar på spratt
mitt under ett existentiellt hot?
Jag vet inte.
Okej, stäng av radion och ge mig ett svar då.
Ja, kommendör.
Vem är här?
Det är inte rätt dag för att jäklas.
Säg att jag avslöjade en överraskningsfest.
Kolvätena förmedlar olika känslor.
Men hur?
Och varför?
Flera kemikalier motsvarar känslotillstånd.
Noradrenalin, serotonin, dopamin.
Det finns också många arter vars uttryckssätt är helt kemiska.
Till exempel, plim från ASP-27 kommunicerar
genom att förändra andedräktens doft.
Kemikalier i luften.
Men då måste du vara med nån.
Finns det en kemikalie för att inte vara med nån?
När jag var liten behövde jag inte vara i samma rum som pappa
för att veta att han mådde dåligt.
Jag kunde bara känna det.
Många jordarter, som bin och vargar, använder feromoner.
Det är ofta kolvätekedjor.
De här kolvätena är kanske feromoner från Tio-C,
ett sätt för dem att kommunicera med varandra.
Tänk om...
...det här är som Rosettastenen för oss?
Syftar du på artefakten från jorden?
Det gav en kontext som var avgörande för att tolka egyptiska hieroglyfer.
Ingen kunde förstå dem innan dess.
Kan dessa kolväten göra det för oss,
hjälpa oss att kommunicera med Tio-C?
Deras känslor berättar en historia, ger oss sammanhang.
Vi behöver fler pusselbitar,
men det är precis vad de kan göra.
Bra jobbat, allihop.
Det var det här vi kom hit för. Vi tar med det till teamet.
Disco 09 till Discovery, vi är tillbaka inom hörhåll
och på väg hem.
Skönt att höra, kommendör. Vi ses snart.
Kapten?
När vi var i barnkammaren...
Jag vill be om ursäkt för att jag lät mina personliga problem äventyra...
Avslutar du den meningen degraderar jag dig till fänrik.
Det är okej att mista kontrollen i fem minuter.
Även om vi vill begrava vissa känslor,
är det kanske befriande att erkänna
att vi inte skulle vara de vi är om vi inte hade upplevt allt vi gjorde.
Det kanske var därför Tio-C skapade hyperfältet.
För att skydda sig.
Så att de aldrig mer skulle behöva uppleva den sortens rädsla och smärta.
Men jag kan inte förlika mig med
att de förstår hur det känns att få sin värld förstörd,
och nu gör de samma sak mot oss.
Om de kan känna, kan de få kontakt.
Om vi kan göra dem medvetna om vad MMA:n gör,
har vi all anledning att tro att de kommer att stoppa den.
Jag måste tyvärr säga att det är lika möjligt
att de redan vet och helt enkelt inte bryr sig.
Vi skickade ner DOT: er till planetens yta för att leta efter fler kolväten.
De hittade 16 unika föreningar,
inklusive de två ni interagerade med idag.
Vi har börjat testa, och de första resultaten indikerar
att samtliga motsvarar olika känslomässiga tillstånd.
Fascinerande.
Rosettastenen krävde två språk för att förstå det tredje.
Men det är en bra utgångspunkt för kommunikation.
Bra jobbat.
Snyggt gjort.
Utmärkt, kapten och mr Saru.
Mitt team sätter genast kurs mot hyperfältet.
Mr Saru?
Om du behöver en paus efter dagens utmaningar
är du välkommen att följa med på en promenad på holodäcket.
Det skulle jag innerligen uppskatta.
MMA:n slår till om 25 timmar.
Ta med alla som behövs för att testa kemikalierna.
Dessa data förändrar allt.
För första gången på länge
känner jag hopp.
Vi kan klara det här.
Vi kan hitta ett sätt att kommunicera med dem.
Tack.
Det var en laginsats.
Och det kommer det att fortsätta vara.
Så...
Tack ska du ha.
General Ndoye?
Vad är det?
Det var kul att se henne.
Tack för att du berättade att hon var tillbaka.
Varsågod.
Hej.
Jag hörde hört talas om kolvätena.
Allt har förändrats.
Ja, jag är glad.
Hur mår du?
Det var en tuff dag.
Bra, men tuff.
Det är okej om du vill vara ensam.
Men jag tänkte att om du ville ha sällskap,
tänkte jag bara stanna här ett tag.
Sällskap låter bra.
Okej.
Då så.
Förresten, jag flög bra idag,
så tack för det.
Ja. Vi kanske aldrig behöver nämna det igen.
Eller så kan vi nämna det varje dag i resten av ditt liv.
Okej.
Bra.
Du ville träffa mig?
Slå dig ner.
Är det här mavi?
Smakar som hemma.
Jag är glad att replikatorn fick rätt på det.
Jag såg dig dröja kvar i barnkammaren när vi skulle gå.
Det var trevligt.
Att få känna de få stunderna av frid.
Jag önskar att jag kunde få ha det lite längre.
För ett tag sen
sa dr Kovich åt mig att ta lite tid för mig själv.
Och jag har försökt.
Men...
...jag måste visst jobba lite mer.
Jag mår inte bra.
Hur kan du göra det, med allt du står inför?
Med allt vi står inför, tror jag inte att nån mår bra.
Jag tänker på hur vi kände det som Tio-C kände idag.
Deras rädsla, deras kärlek.
Och de förintade Kwejian och Radvek V.
Ibland kan empati vara obekvämt.
Och det är enda sättet att få kontakt,
för att hitta samsyn, för kommunikation.
Tänk om Saru har rätt?
Tänk om de vet vad de har gjort,
och de inte bryr sig?
Vad har vi för koppling till en sån art?
Vi hittar ett sätt.
Programfixen funkade perfekt.
Vi är fästa vid skrovet och Zoras sensorer märker inget.
Bra jobbat.
Jag har nyheter om uppdraget till planeten.
De vill försöka...
Inget slår att komma hem till en oväntad gisslan, eller hur?