EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Tidligere på Star Trek: Discovery:
Hill Hennes Keiserlige Majestet.
Mor av Fedrelandet.
Hill keiser Philippa Georgiou Augustus Iaponius Centarius.
Hill keiseren!
Du er en rømling etterlyst for mitt mord. Du forsøkte å gjøre statskupp.
Hør på meg. Jeg trenger deg. Du trenger deg selv.
Din Georgiou er død.
- Et spøkelse. - Kaptein Burnham.
- Du har med en gave? - Kaptein Gabriel Lorca.
Den Stamets utnyttet nettverket for profitt. Han ødela det.
Det er ikke noe forskjell på hans nettverk og vårt. Det er bare ett.
Derfor sprer skaden seg. Til slutt blir alt utryddet.
Det er en lysning i skogen.
Det er slik de drar.
Jeg sender koordinatene nå.
Jeg ville likt det bedre om kaptein Lorca ba om dette møtet.
- Jeg også. - Oppfattet.
Vi sees.
Du er lyssensitiv. Det er Lorca også.
Den Lorca jeg kjente, satt ved min høyrehånd. Jeg ga ham deg.
Min såkalte kaptein er ikke fra mitt univers. Han er fra ditt.
Ett år.
To hundre og tolv dager med tortur.
Med smerte, mine venner.
Mine tilhengere.
Men jeg har kommet for å slippe dere fri.
I dag tar vi tilbake imperiet vårt.
Lenge leve Imperiet.
Kaptein?
Velkommen tilbake, kommandør Landry.
- De sa at du var død. - Og du trodde dem?
Langt ifra, sir.
- På med utstyret. - Sir.
Charon har ti bataljoner med imperievakter.
Jeg vet ikke hvordan du kom deg hit eller fikk oss ut,
men vi burde dra, omgruppere. Du har støttespillere i flere verdener.
Keiserens skip er der vi bør være.
Jeg har vært i et annet univers.
Tror du jeg kom uten en plan?
LENGE LEVE IMPERIET
Ingen her.
Stamets er borte.
Kujonen dro nok da han luktet trøbbel.
Forskningen er her.
Jeg kjenner mer enn én Stamets, og de har én ting til felles:
De elsker arbeidet sitt for høyt...
...til å forlate det.
- Hallo, Paul. - Gabriel.
- Jeg håpet at du var død. - Man får det ikke alltid som man vil.
Hei, doktor.
Ironisk nok har jeg deg å takke for at jeg får fullført det jeg startet.
Etter du tystet på meg og spolerte kuppet,
var jeg på Priors for å rekruttere. Det var der keiseren fant oss.
Idet jeg strålte meg tilbake, ble vi truffet av torpedoer.
Og en ionestorm som forårsaket en transportørfeil.
Og...
- Vet du hvor jeg endte opp? - Jeg er enda på at du ikke er død.
Et parallelt univers.
Ionestormen må ha forvekslet transportørsignaturene.
Jeg så på det som fysikk som utførte skjebnens vilje.
Biovåpenet du jobber med, få se det.
Absolutt, sir.
Sensorene har oppdaget store dødstall på dekk 1 til 17.
Han har gjenoppstått for å starte en revolusjon,
og så er det alt han har?
Fortsetter han slik, avslører han hvor han er.
Så er han min.
Keiser, jeg vet hvordan han opererer.
Han er en mester på å manipulere.
- Tror du ikke jeg vet det? - Han lokker deg.
Han vil at du skal komme til ham. La meg kontakte skipet mitt.
De aner ikke at de flyr inn i strid.
Vær så snill, Philippa.
Jeg er ikke Philippa for deg.
Men du har rett i noe. Han utnyttet følelsene mine.
Min svakhet for ansiktet ditt. Det skjer ikke igjen.
Kast henne i arresten.
Dine valg har avgjort din skjebne.
- De finner henne. - Ta med mennene dine. Hent Lorca i live.
Jeg dreper ham selv denne gangen.
Kapteinens logg, stjernedato 1834.2. Fungerende kaptein Saru.
Vi er på vei til jordboernes flaggskip på spesialist Burnhams oppfordring.
Discoverys sporemotorer er igjen i drift
ettersom vår navigatør, Stamets, har blitt frisk.
Men til tross for god innsats
klarte ikke løytnanten å redde Discoverys mycel-avling.
Han frykter at jordboer-Stamets allerede har ødelagt nettverket.
Det kan få katastrofale konsekvenser.
Hva var det du ville vise meg? Vi er under en halvtime unna.
Airiam oppdaget det. En diger energisignatur.
Den er mycelisk.
Min dobbeltgjenger har brukt mycelet til å drive skipet deres.
Som vårt.
Nei. Vi reiser i nettverket, med sporene. Den sfæren drar energi ut av nettverket.
Jeg trodde nettverket var selvfornyende.
Ja, vanligvis, men denne prosessen forgifter det.
- Den mater infeksjon inn i systemet. - Uten friske sporer blir det verre.
Jordboerne må ha sett at det er ikke bærekraftig.
Jeg tror ikke bærekraftighet er målet. Dette gir dem en ufattelig mengde energi.
Nok til å drive skipet og utruste våpen som kan ødelegge planeter.
- Som de gjorde på Harlak. - Hvorfor er de så korttenkte?
Jordboerne er egoistiske nok til å tro at de kan fornye kilden i tide.
Den andre meg må ha sett etter en løsning da han ble fanget i nettverket.
Hvis ikke vi stopper dem, er skaden ugjenkallelig.
Nettverket går da i oppløsning overalt.
I dette universet, i vårt, over hele multiverset.
Og når det skjer?
Da er det slutt på alt liv.
Send til hele skipet.
Hallo, Philippa.
Jeg holdt øye med deg i flere år Du slapp andre raser inn,
lot dem blomstre i vårt nærmiljø, helt til de gjorde opprør.
Jordboere trenger en leder som kan bevare vår livsstil. Vår rase.
Det er åpenbart ikke deg.
Til og med Michael visste det. Hun skammet seg over det.
Så ufint av meg å nevne det vi snakket om i senga.
Til resten: Mange av dere kjenner meg, noen tjenestegjorde med meg.
Jeg tilbyr dere alle dette: Fornekt Georgiou.
Imperiet dør under henne, men det trenger ikke dere. Ikke i dag.
Michael Burnham må ikke skades.
Hun spiller en viktig rolle i vår fremtid.
En fremtid hvor vi sammen skal gjøre Imperiet storslått igjen.
Fant ham. Han er på hovedlaboratoriet.
Lorca styrer ikke dette skipet. Det gjør jeg.
Vi bringer kampen til ham.
Hill keiseren!
Ikke skyt.
- Hvor er troppene dine? - Vi falt i bakhold.
Hvordan overlevde du?
Lorca lot meg leve.
- Han sa at han ville at du skulle vite... - Hva da?
At han var her.
Hallo, Philippa.
Savnet du meg?
Fyr løs.
- Mr. Stamets. - Innesluttingsfelt, 30 prosent.
Tjuefem.
Fem, fire, tre, to, det er nede.
- Sjokkgranat! - Dekning!
Hastetransport.
Du sa ikke at hun kunne gjøre det.
- Si at vi kan drepe ham. - Det kommer an på
om han kan slå av hastetransportsystemet.
Det kan jeg.
Bra.
Dann en forsvarslinje rundt tronsalen. Stram løkken.
Burnham til Discovery. Hører dere meg?
Hører dere meg, Discovery?
Svar.
Vær så snill, svar.
Dette er Discovery. Vi hører deg.
- Det er godt å se deg, Saru. - Samme her, min venn.
Du har visst havnet i vansker. Er kapteinen der?
Han er en jordboer.
Han brukte oss og Discovery til å hoppe til sitt eget univers.
- Det var alltid planen. - Umulig.
Vi ville jo ha merket det. Iallfall jeg.
Det var derfor vi ikke ankom Stjernebase 46.
Lorca endret koordinatene til mitt siste hopp.
Hvordan?
Han fikk informasjonen han trengte fra hoppene rundt klingonskipet.
Så måtte han bare inn i navigasjonssystemet,
og det kan han gjøre fra stolen.
Lorca gjør statskupp mot keiseren.
Ikke kom til palass-skipet.
- Dra så langt unna dere kan. - Jeg nekter å forlate deg.
Saru, han trenger ikke mannskapet vårt. Han dreper dere.
Kanskje han flyr Discovery til vårt univers med jordboerflåten.
Ikke hvis jordboerne har utryddet alt liv.
De har skapt en supermycelreaktor på Charon
som ødelegger nettverket. Når det kollapser, utryddes alt liv.
I alle univers.
Hvordan stopper vi det?
Løytnant Stamets tror at en fulltreffer fra våre fotontorpedoer
skaper en stor nok eksplosjon
til at reaktorens forbindelse kuttes, og nettverket kan helbrede seg selv.
Vi regner ut ulike scenario for energispredningen.
Men?
Sfæren beskyttes av et innesluttingsfelt.
- Våpnene våre kommer ikke gjennom. - Jeg skal fikse det.
Kjør i warp så ingen kan komme om bord. Jeg skal sende signal når jeg er klar.
Stå klare til å sprenge reaktoren.
Burnham ut.
- Tror du på skjebnen nå, Mr. Stamets? - Det var retorisk, sant?
Din manglende visjonsevne skuffer meg.
Jeg led også av det før.
Men ingenting som skjedde meg var et uhell.
Ikke å ende opp i en annen verden.
Ikke å finne et skip som kunne få meg hjem.
Ingenting.
Jeg er levende bevis på at skjebnen finnes.
Apropos det, vi har nådd det punktet...
...hvor det er for farlig for meg å holde deg i live.
Jeg kommer aldri til å stole på deg.
Den levende kjernen til mycelnettverket.
Det er poetisk rettferdighet, hva? Forskeren drept av sin egen skapelse?
Bare tuller. Jeg hater poesi.
Jeg får beskjed om ulovlig skip-til-skip-kommunikasjon.
Det er Burnham.
Hallo, Michael.
Basert på kommunikasjontrikset ditt, er du på dekk tre.
Jeg vet ikke nøyaktig hvor, men samme det.
Jeg løper ikke etter deg. Jeg venter på deg her.
- Hvorfor skulle jeg komme? - Du hører hjemme her.
- Med deg? - I den ekte verden.
Jeg vet det er vanskelig å innse
- fordi du lar følelsene blende deg. - Jeg ble kun blendet av deg.
Jeg vet at du forstår at jeg måtte lyve for deg.
For å komme hjem.
Akkurat slik du vet at Føderasjonen er et sosialt eksperiment som må feile.
Barnslig idealisme.
Alle arter, alle alternativ, alle meninger er ikke likeverdige.
Uansett hvor mye noen ønsker det.
De sterke og de evnerike vinner alltid.
Som du og jeg.
Og alle skapninger er lykkeligere når de kjenner sin plass.
Derfor plikter vi å lede.
Som du gjorde den dagen ved dobbeltstjernene.
Bli hos meg.
Bli her og hjelp meg å gi fred til denne verden via styrke og orden.
På rett vis.
Den andre deg var uten sidestykke.
Det hun og jeg startet, skulle bli enestående.
Så traff jeg deg.
Og sannheten er at dine talenter overgår hennes.
Jeg ser deg, Michael Burnham.
Jeg ser makten du har.
Og jeg tilbyr deg en fremtid.
Det har jeg gjort siden jeg hentet deg til Discovery.
Ta imot.
Hun omdirigerte kamerakilden og slo av bærefrekvensen.
Hun kan være hvor som helst.
Hun kommer.
Hvordan fant du meg?
Armbåndet mitt skjuler alle livstegn.
Dette er ditt tilfluktsted.
Gitt det som pågår, er det naturlig å finne deg her.
Jeg burde ha visst det.
Lorca forførte deg også.
Hvorfor sier du det?
Han kringkastet det over hele skipet.
- Hvorfor beskytter han deg, hvis ikke? - Lorca tror at skjebnen førte oss sammen.
Men han bestemmer ikke hva min fremtid er.
Jeg har ansvar for min egen fremtid. Det har vi alle.
- Det lærte jeg av min Philippa. - Denne...
...tilhørte min Michael.
Lorca har tatt alt fra meg.
Du mistet en datter.
Et imperium.
Jeg mistet en kaptein.
Et liv.
Begge versjoner av meg forrådte begge versjoner av deg.
Jeg skal ikke la det skje igjen. Og du får ikke dø igjen.
Så det var det som skjedde med meg i din verden.
Jeg skal stoppe Lorca.
Jeg ser hvorfor han liker deg.
Du får meg nesten til å tro at du kan klare det.
Jeg skal det.
På grunn av det han har gjort mot meg og alle som har stått i veien for ham.
Og på grunn av livene som går tapt hvis ingen stopper ham.
I dag.
Hva er planen?
Å slå av sfærens innesluttingsfelt.
Det må gjøres fra tronsalen.
- Hvordan skal du komme deg inn? - Ved å gi Lorca det han vil ha.
Vi har et problem.
Vi visste at sfæren høstet eksotisk energi ved å blokkere nettverkets flyt,
men vi visste ikke at så mange mycelsporer på ett sted
også dannet hypergravitasjons- og magnetfelter.
Selv et skudd fra fotontorpedoene er ikke nok.
Vi må skape en kjedereaksjon og overbelaste den.
Hva har vi som inneholder så mye kraft?
Sporene våre.
De innehar nok energi til å sende oss på tvers av galakser.
Vi burde modifisere stridshodene våre med sporer.
Hvor mye av lageret må vi bruke?
Alt sammen. Vi kan ikke hoppe hjem igjen.
Vi må skyte på nært hold for å treffe.
Sfæren er midt i den overbygningen.
Vi kan nok ikke unngå eksplosjonen om vi er så nærme.
Jeg regnet nettopp på det.
Verneskjoldene våre er ikke sterke nok til å beskytte oss fra en slik bølge.
Sjokkbølgen forbrenner oss.
Jeg tror ikke vi kan overleve.
Det er velkjent...
...at min art evner å føle når døden er nær.
Jeg føler det ikke i dag.
Jeg har ikke alle svarene.
Men jeg vet at jeg er omringet av et team jeg stoler på.
Det beste mannskap en kaptein kunne ønske.
Lorca misbrukte vår idealisme.
Og vit dette, Discovery tilhører ikke lenger Lorca.
Hun er vår.
Og dette er hennes jomfrutur.
Vi har en plikt. Og vi aksepter ikke et gitt nederlag.
Dere har deres ordrer. Dra.
Skal bli, kaptein.
Vi henrettet de adelige og de høytstående offiserene.
Resten sverger troskap til deg.
Bra.
Jeg tenkte bare på alle som har sagt at seieren føles meningsløs.
For noen idioter.
Hun er her.
Michael.
Hva er dette?
Jeg lar ikke nok et mannskap dø under meg.
Jeg har vært her lenge nok til å vite at om du vil ha tronen...
...så må du henrette keiseren.
Og du er villig til å dømme Philippa til døden?
Det du sa på fergen i går... stemte.
- Hun er ikke min Philippa. - Så jordboeraktig av deg.
Men jeg har henne nå.
- Hva forhandler du med? - Det tror jeg du vet.
I bytte mot mitt mannskap... tilbyr jeg meg selv.
La dem dra, så er jeg din.
Som du sa...
...er dette min fremtid.
Men vit dette, jeg tilbyr deg hjernen min, ikke noe mer.
Frem til du har funnet deg til rette...
Det forstår du nok.
Din skjebne er visst å bli forrådt
av Burnham i alle univers.
Nei.
Min skjebne er å drepe deg.
Klarer du det, så imponerer du.
Velkommen hjem, Michael.
Kapteinen hadde rett.
- Om hva da? - "Ikke godta et gitt nederlag."
Vi kan unnslippe. Jeg har regnet ut alt på nytt.
Hvis vi sprenger reaktorkjernen,
så består eksplosjonen av ren mycelenergi, sant?
Ja.
Ja, men ikke bare en eksplosjon.
Ifølge dette blir det en diger sjokkbølge.
Hvis vi holder oss helt på utkanten,
kan vi følge den til energien starter motorene,
- og så kan du styre oss hjem. - Men...
...skipets skjold er ikke sterke nok til å beskytte oss.
Om vi ikke endrer sporemotoren til å kjøre sammen med warpmotoren.
Warpboblen kan gi oss et ekstra lag med beskyttelse.
Et verneskjold.
Hvis jeg jobber bakover fra koordinatene vi brukte hit,
så kan jeg finne riktig vei hjem.
Og det får oss til samme punkt i vår tidslinje, eller nærme nok.
Du må velge mellom uendelige muligheter. Det blir veldig...
"Vanskelig" er ordet du leter etter.
Men jeg godtar ikke gitte nederlag.
Takk for inspirasjonen, kadett.
Fortell kapteinen hva du har funnet.
Vi skal visst hjem allikevel.
Beskjed fra Charon.
Det er trygt å gå ut av warp.
Beskjeden har Burnhams kode.
- Detmer, ta oss ut av warp. - Ja, kaptein.
Kaptein, de praier oss.
Det er Lorca.
På skjermen.
Mr. Saru.
Godt å se deg.
Jeg er glad for muligheten til å ta farvel med deg og mannskapet.
Jeg vil dere skal vite at jeg oppriktig beundrer dere.
Når jeg ser på dere, ser jeg
en formidabel soldatenhet som jeg formet.
Hvis jeg trodde at dere var i stand til
å gi opp kultentusiasmen dere har for Føderasjonen,
så hadde jeg vervet dere.
Vi er ikke interesserte i hva du føler. Hvor er Burnham?
Hun har det bra.
Dere får leve i dag fordi hun valgte å bli her hos meg.
Jeg vil høre henne si det. Du er ikke pålitelig.
Jeg er der jeg må være, Saru.
På riktig sted.
Det var alt jeg trengte å se.
Fyr!
- Hold øye med innesluttingsfeltet. - Skal bli.
Gi Rhys tilgang.
- Ja, sir. - Kom igjen.
Vent.
Stopp.
- Ikke tving meg til å drepe deg. - Det gjør du ikke.
Vi ville ha hjulpet deg hjem, hadde du spurt.
Det er sånn Stjerneflåten er. Det er sånn jeg er.
- Derfor skal jeg ikke drepe deg. - Men det skal jeg.
Vi...
Vi kunne ha...
Det var en god plan.
Burnham slo av innesluttingsfeltet.
- Strål henne hit. - Jeg finner henne ikke.
Skynd deg.
Du kjempet godt.
Et øyeblikk...
...trodde jeg hun var tilbake.
Lorcas tropper.
Jeg skal kjøpe deg litt tid.
Jeg er en beseiret keiser. Jeg har ingen fremtid.
Men jeg skal dø oppreist, som seg hør og bør.
Gå, Michael Burnham.
Finn veien hjem.
Lev.
Burnham til Discovery.
- Har henne. - Hent henne.
Hun er her.
- Svart beredskap. - Ja, kaptein.
Svart beredskap.
- Lås våpen på skipet. - Jordboerskipet har oss i sikte.
- Nå eller aldri, Detmer. - Ja, kaptein.
Hva er det de gjør?
Innesluttingsfeltet?
- Låst fast, kaptein. - Fyr.
Ja, sir.
- Warphastighet. Nå. - Ja, sir.
Mycelenergien i lufta påvirker motorene.
- Kadett Tilly? - Ser bra ut.
- Start sporemotoren. Nå. - Ja, kaptein.
Det funker. Nettverket fornyer seg.
- Varmeskjoldene har nådd kapasitet. - Stiene deler seg for raskt.
Jeg vet ikke hvor vi skal.
Nettverket er en gave. Det som knytter alt liv sammen.
Jeg finner ikke engang utveien.
Følg musikken, Paul.
Åpne øynene dine.
Vent. Det er lysningen i skogen.
Takk, Hugh.
Tilly...
...start systemet på nytt og finn ut hvor vi er.
Og når.
Hva har du gjort med meg?
Kaptein, himmellegemene og subatomære analyser bekrefter
at vi er i vår alfakvadrant.
Men...
...vi bommet med ni måneder.
Mr. Bryce, send beskjed til Stjerneflåten.
- Si at vi er tilbake. - Ja, kaptein.
Mr. Rhys, oppdater det taktiske kartet. Jeg vil se hvordan vi ligger an i krigen.
Kaptein, jeg får ikke noe svar fra Føderasjonen.
- Ikke engang et automatisk et. - Hva betyr det?
Krigskartet er på skjermen.
Hvis vi skal tro kartet...
...virker det som...
...klingonene har vunnet krigen.
Tekst: Lise McKay