NEUVĚŘITELNÉ PŘÍBĚHY
DYNOMAN A VOLT
Jsem pomsta. Jsem noc. Jsem Batman.
Čeká nás SUPER HALLOWEEN!
Jsem cokoli, co Gotham potřebuje.
Hezky v klidu.
Co to má sakra být?
Batman. O víkendu je Halloween.
Sekne ti to.
Není na to už starej?
Prosím.
Můžeš to brát jako příležitost, tati.
Pobudeš s námi, nemusíš pracovat.
Strávíš chvíli s vnoučaty, s rodinou. Postaráme se o tebe.
Nikdo se o mě starat nemusí, Michaele.
No tak, tati. Neber to jako něco zlýho.
Tohle může být novej začátek.
Mám všechno vybavení, co terapeutka doporučila.
A zítra začnete s rehabilitací.
- Jak říkám svým pacientům... - Léčíš trávení.
I tak musím s pacienty mluvit.
Tak jo, Dylanův pokoj už na tebe čeká.
Kde bude spát on?
Nahoře s Brycem.
A k nám to máš kousek, kdybys něco v noci potřeboval.
Být šest hodin v bezvědomí asi zvládnu sám.
Je to nejlepších šest hodin dne.
Víš, Joe...
...když si budeš chtít promluvit o tom, jak se cítíš, jsem tu.
Ve své ordinaci
řeším s mnoha pacienty změny, co stáří přináší,
a smutek, který k tomu patří.
Necítím smutek.
Ne, jasně.
Jen říkám, že je přirozený, chápeš, mít nějakej pocit ztráty...
A nemám žádnej pocit ztráty.
No, jsem tady, kdyby sis chtěl promluvit.
Máš rád komiksy, co?
Už... Už se cítíš líp?
Než před hodinou? Ne.
Můžeš si přečíst kterýkoli z mých komiksů.
To jsou moje vlastní.
Batman je od tebe?
To ne, snažím se vymyslet něco vlastního.
Chci být další Neal Adams. To je autor Batmana.
- Potřebuju být sám. - Jo. Jasně.
Kdyby něco, stačí říct.
Čas od času ho přijdu nakrmit, ale... Tak jo.
Promiňte.
- Ježíši, Dyle. Co takhle klepat? - Promiň.
Potřebuješ něco?
Proč je děda tak protivnej?
Nevím. Je starej.
Můžeme to řešit jindy? Kdykoli jindy?
Jo. Promiň.
Co to děláš?
Máma mě poslala spát sem.
Můj děda mi ukradl pokoj. Ach jo.
Proč nejsi u Bryce?
Tady to mám raději.
- Poslyš, děda umí být někdy... - Zlej.
- No... - Je prostě zlej.
No...
Hele, prožil úplně jinej život.
Táta mu brzy umřel. Musel být tvrdej.
Takže bychom na něj možná neměli být tak přísní.
- Dobře? - Dobře.
Tak fajn. Neponocuj, jo?
- Dobrou. - Dobrou, mám tě rád.
Tak se podíváme, jak na tom jste. Zkuste zvednout nohu.
Bezva. Dobrý, to stačí.
Taky mám pacienty. Důležitý.
Netvrdím, že tvoji důležití nejsou, jenom že moji jsou taky.
Ten v 15:00 má totálně zauzlený tlustý střevo.
Hnus, táto.
Promiň, ale tohle mě živí. Tlustý střeva zaplatily tvý auto.
Můžeš přivézt Dylana ze školy?
- Stačí to až po tréninku? - To je až večer.
- Přizpůsob se, Dylane. - Já ho přivezu.
Co jinýho bych měl dělat? Dejte mi klíčky.
Tati, nemyslím, že můžeš řídit.
Můžu, Michaele. Špatnou mám levačku.
Brady, přišla ti moje zpráva? Začneme u vás doma nebo u nás?
Víš, přemýšlel jsem o tom.
Letos mi do toho něco vlezlo.
O čem to mluvíš?
Vždycky Halloween trávíme spolu. Už od školky.
Já vím. Ale říkal jsem si, že letos půjdu na ten večírek.
Večírek? Na Halloween? Co to povídáš?
- Prostě... - Ahoj, Brady.
Ahoj. Vteřinku.
Tak jo.
Promiň, Dylane. Letos to prostě nejde, ale...
...ještě se uvidíme.
Mayo, počkej.
Jo, tak zatím.
HALLOWEENSKÝ VEČÍREK
Chlapi, jsem zpět.
- Ahoj, Joe! - Jak je?
Ahoj, jak se máš?
Franku, pozor na ty prsty.
- Čau, Joe. - Kenny.
Chtěl jsem se stavit. Proč se sem vláčíš?
Čeká tu na mě výplata.
Snad sis nemyslel, že vás nechám ji shrábnout?
Teď vážně. Potřebuješ nějak pomoct?
Nepotřebuju pomoc, Kenny. Ne.
- Lanci. - Joe.
Neboj, podle doktora jsem za šest týdnů zpět.
Ať tě ani nenapadne najmout náhradu.
Brzdi trochu, Joe.
Operovali tě tak tři dny zpátky.
Čtyři. Ale lepším se. Budu na tom líp a líp.
Tohle jsem chtěl poslat poštou,
ale když už jsi tady...
Tvá smlouva s odbory.
Proč ji teď vytahuješ?
No, je tam tvůj důchodovej plán. Jsi u nás už 45 let.
Už na to máš nárok.
Vždyť když už máš nárok na důchod, tak sem vlastně chodíš zbytečně, ne?
O čem to mluvíš, Lanci? Chceš, abych šel?
Máš tam ukázkový úspory, Joe.
Neodejdu do důchodu. Patřím sem. Tohle je moje dílna.
Jsem tu dýl než ty.
- Jsem z nich nejlepší. - To jsi rozhodně byl.
Jak to myslíš „byl“? Jsem. Jsem každým dnem lepší.
Hele, čeká nás teď spousta velkých zakázek.
Restaurace, hotely, spousta přísně daných termínů, co musíme stihnout.
Musím tu mít takový, co to zvládnou.
Uvidíme.
Poslyš, ušetři si ten srdcebol, Joe.
Všichni víme, že je čas...
Stává se to i ostatním.
- Já už to viděl. - Já nejsem ostatní. Vrátím se.
Ne, nevrátíš.
Tohle říkám jako přítel, jo?
Buď si ten plán odneseš teď,
nebo za šest týdnů, ale oba víme, že na to dojde.
Tys nezapomněl?
Ne, musel jsem si něco vyřídit v dílně.
Tak. Jak ses měl?
Bezva.
Bezva. Připoutej se.
Nesnáším školu. Je to na nic.
Nesnášíš školu? Já bych se do ní hned vrátil.
- Byl jsem kapitán fotbalovýho týmu. - Takže populární.
Populární? To to ani nevystihuje. Byl jsem legenda.
- Fakt? - Jo.
Na náš maturiťák
jsme s týmem dostali ředitelovo auto na střechu.
- Na střechu? - Jo!
- Cože? - No, ne celý naráz.
Musí se rozmontovat a...
Je fuk, jak se tam dostalo.
Když maturiťák skončil,
všichni vyšli ven a my stáli na střeše.
Fotbalovej tým, auto ředitele Moona a já. Legendární.
Mluví se o tom na každým srazu.
Takže jestli chci být populární,
musím se stát kapitánem týmu a dostat auto na střechu.
Jasný.
Takže. Jak to s tebou je? Nemáš žádný kámoše?
Jednoho tak nějak mám. Bradyho.
Ale poslední dobou mám dojem, že už se mnou kámošit nechce.
No tak ať jde k šípku.
Připoutej se prosím.
Tohle je pro tebe, dědo.
Asi něco na cvičení od tvýho táty.
On tyhle věci přehání.
Odesílatelem má být Wham Comics.
Jakže?
Co to je?
Podíváme se.
„Dynoman.“
To jsem si objednal ještě jako kluk. To nechápu.
Možná ho pošta ztratila.
Na 60 let?
Objednal jsem to podle zadní strany komiksu, ale nikdy to nepřišlo.
Měsíce jsem pak na mámě loudil zpátky svých 50 centů.
Počkat. Tys měl taky rád komiksy?
Kdysi dávno.
To je šílený. Tohle musí být vtip.
Za tím bude nejspíš Kenny z dílny.
Kde ty komiksy skončily?
Asi jsem je dal tvýmu tátovi.
Ten nikdy nic nevyhodí.
ÚŽASNÉ PŘÍBĚHY
Co je Dynoman zač?
Byl to horník jako můj táta. Asi proto jsem ho měl rád.
Jednou si tak pracoval v podzemí,
když vybouchl dynamit a do jeho prstenu se zabodly tři radioaktivní kameny.
BUUUM!
Každej z nich dával zvláštní moc. Sílu, rychlost a schopnost létat.
No, a jak ty schopnosti fungovaly?
Co tím myslíš?
No, byly to mimozemský kameny, co mu měnily metabolismus?
Nebo magie?
Proč chceš vysvětlivky?
Tvá generace chce vždy vysvětlení.
Co to s váma je, děcka?
Promiň.
A kdo je tohle?
To je Volt. Dynomanův úhlavní nepřítel.
Dynoman zachránil Voltovu vesnici v Rumunsku před meteoritem.
Rozbil ho svým prstenem. Ale jeden z úlomků zničil dům
a v něm muže a ženu, zatímco jejich syn si hrál venku.
Ten pak Dynomanovi přísahal pomstu.
Našel všechny zbytky toho meteoritu,
který absorbovaly sílu Dynomanova prstenu a začaly zářit.
Volt tu zář viděl a věděl, že tu moc může získat taky.
Z těch úlomků si postavil helmu.
Takže záporáka stvořil hrdina.
Dost běžná věc.
Máš pravdu.
Neškodil by tomu nějakej zvrat. Moje příběhy měly větší šmrnc.
Počkat. Jaký tvoje příběhy?
Jo. Kdysi jsem jich pár sám napsal.
Fakt? To taky dělám.
A... proč jsi přestal?
Nemůžeš si se superhrdiny hrát věčně.
- Počkej, dědo. - Tak jo...
Stojí tam, že přijde, když je potřeba, ne? A přišel teď. Protože ho potřebuješ.
Zkus si ho.
Ty si ho zkus. Nasaď si ho. Třeba ti padne.
Ne, je moc velkej. Zkus to ty. Myslím, že je pro tebe. No tak, kvůli mně.
Dej ho sem.
Ježíšku na křížku. Sedí.
Jo.
- Co se děje? - Nic.
Vidíš? Je to jen blbej krám. Hračka.
Co?
Počkej. Dědo.
Říkám jen, že hračky se jen tak magicky neobjevují po 60 letech.
Prašti do toho pytle.
Děláš si srandu? Nevěříš, že jsou kouzla skutečný, že ne?
Viděl jsem, jak září. Copak to tak nefunguje?
Jo. Ale mám ho z komiksu. Je to hrouda plastu.
A my s ní uděláme to, co jsme měli udělat už dávno.
Hodíme ji do koše.
Do háje, nemůžu ho sundat.
- Dědo, nech toho. - Moje beta-blokátory...
- Prosím. - Nech toho. Přestaň! Prosím, už dost.
Teď je sice všechno na nic,
ale věřit v nějakou pitomost není odpověď.
Není to pitomost.
Do haj... Zatraceně.
STÁRNUTÍ A AGRESIVNÍ CHOVÁNÍ
Ahoj. Kam jdeš?
Dylane? Umyj se, za chvíli je večeře.
Ahoj.
To na indický jídlo nevypadá.
Náhradník. Napadlo mě zkusit něco novýho.
A tím myslíš nakazit rodinu novým druhem tasemnice?
Jsou to burgery. Nic jim není.
Burgery, o kterých právě psali v Times,
protože do masa cpou bůhvíco. Maso to není.
Jsou to jeho oblíbený, chápeš?
Tak o to tady jde.
Prosím tě, neanalyzuj mě.
Štve mě, co s tebou dělá.
Co se mnou... Nic nedělá.
O večeři neví vůbec nic.
Pořád se ho snažíš ohromit.
Chodíš kolem něj po špičkách, aby tě nekritizoval, a on to stejně dělá.
A ty se pak cítíš mizerně. Jako třeba teď.
Nevzal jsi indický
ze strachu, že by nadával,
že se považujeme za příliš dobrý na běžný americký jídlo.
Jen tě chráním.
Děláme pro něj hodně, ale nezdá se mi vděčnej.
Uvidíš. Tohle gesto udělá dojem. Jo?
Možná... Možná dokonce poděkuje.
Budu ty burgery večeřet celej měsíc,
až někdy za něco poděkuje.
- Kde je Dylan? - Chtěl jíst v obýváku.
Bryci, můžeš ten míč odložit? Jíme.
Trenér řekl, že ho nemám dát z ruky.
To určitě nemyslel doslova.
Fajn prsten, dědo.
Toho si nevšímej.
Jo, tati, než zapomenu, hádej, kdo mi dneska volal?
- Kdo? - Lance.
Mluvili prý o tom, jak si cení práce,
kterou jsi za ty roky odvedl. Na oplátku
ti prý nabídli štědrej důchodovej balíček.
Fajn. Za 20 let ho vezmu.
Tak jo.
Myslím, že bys to měl zvážit dřív.
Co tím myslíš?
Nic. Já jen... Věnoval jsi jim kolik? Pětačtyřicet let života?
Už si to zasloužíš.
Podle tebe už mě nevezmou?
Ne, to neříkám.
No teda. Hezká odměna za důvěru, kterou měl tvůj otec v tebe.
Jasný.
Měl?
Neříkals, že medicína je jen cvičiště pro všeználky?
Taky že je. Tam jste se poznali, ne?
Dylane. Můžeš sem přijít a posedět s námi?
Joe, Mikeovi jde jen o tvoje dobro. A Lanceovi věří.
Lance musí řešit všechno
kolem těch nových zakázek, co máte.
Jestli mu děláš starost,
nemůžeme tě nechat jít zpět do práce, když...
Nechat mě?
Jo. Upřímně, v tvým věku...
V mým věku? Sama nejsi o tolik mladší. Na to nezapomínej.
Tati. Přestaň. Uklidni se.
Jen chceme, abys o budoucnosti uvažoval realisticky.
To díky mně ty velký zakázky máme.
To já mám ty zakázky na starost.
- Díky mně... - Dědo.
...jde nábytek za hranice.
Teď díky Lanceovi.
- Sám ho stavím. - Prsten.
Stavím ho celej život.
- Ten možná skončil. - Bryci, ten míč.
Můj život neskončil!
Musí to mít vysvětlení.
Jo, a sice to, že je skutečnej. Viděls tu zář.
Ty kameny jsou stejně obyčejný jako vtipy tvýho táty.
Jo, teď. Ale předtím?
Necítíš se jinak? Silnej? Jakkoli jinej?
No tak, zkus to. Prašti do něj.
Ne.
No tak, sám jsi to řekl.
Dynoman měl schopnosti, jen když je potřeboval.
A tys je potřeboval, protože tě naši naštvali.
- Bylo to tím vztekem. - Ne, to je šílenost.
Fakt? Nebo se jen moc bojíš, než abys zkusil, jak silnej jsi?
Táta je asi fakt chytřejší než ty. Tys vyšel jen střední.
On to dotáhl až na medicínu.
Jsi vlastně nevzdělanej...
Do prdele.
Měl jsem pravdu.
Máš pravdu.
Jsi superhrdina, dědo. Fakt jsi!
Panečku!
Mariapanno.
A co koleno?
Hustý.
Nezapomeňte, tohle je ořech.
Ohnutý kolena a pozor na záda, jo?
Tohle musí do úterka pryč.
Jasný.
Joe. Poslyš, jsem rád, že tě rodina přivedla k rozumu.
Počkej. To nesmíš.
- Doktor ti... - Co to děláš?
Porušuješ zásady bezpečnosti.
Mám si píchnout, Lanci?
Jak to...
Hej, Brady, objevil jsem bezva věc. Tomu nebudeš věřit.
Může... to počkat?
Dobře.
To je on?
Já?
Co?
- Vysvětlím to. - Hej, Batmane.
Můj táta hrozně řeší moji večerku.
Nemůžete mu s Robinem dát nakládačku?
Nebuď takovej. On má prostě rád maškarní.
Maškara Dylan. To zní hezky. Ne? Co?
Hej, kam to jdeš?
Můžeme uspořádat karneval. Můžeš jít za Wonder Woman.
Dylane, hej. Promiň.
Nedávno jsem byl s pár dalšíma lidma venku
a udělali jsme si selfie.
Nahrával jsem ho
a přitom viděli mou galerii a tu fotku, cos mi poslal.
Na který jsem já v kostýmu.
Jo, řekl jsem jim, že jsi můj kámoš, co má rád...
Maškarní.
- Přišlo jim to vtipný. - Neříkej!
- Dylane, já... - Proč jsi je nezastavil?
Proč jsi neřekl,
že ses loni převlíkl za Venoma a přišlo ti to cool?
Ty ses mi smál.
- Kámo. - Běž.
Promiň.
- ...koncept. Jo. - Hola.
Ahoj, tati.
Jo, co se stalo na tvé rehabilitaci v garáži?
Ten stůl tam je na kousky.
Jo. Dala na něj nějaký závaží a nevydržel to.
Pěknej šmejd, to ti řeknu.
Fakt? Jak se dneska cítíš?
Popravdě, fantasticky.
Tak to je oproti včerejšku skok. Fajn.
Zrovna jdu od doktora. Dal mi úplnou propustku z léčby.
Cože?
Příště už o mně třeba tak pochybovat nebudete.
Zítra se vracím do práce.
Cože? To není možný.
A přesto je to tak.
A co je ještě lepší, přestanu vám překážet tak za...
...šest dní, žádnejch šest týdnů.
Kde je Dylan?
Ve svým pokoji. V tvým.
Tam.
Dylane, páni, to jsi měl vidět. Škoda, žes u toho nebyl.
Co je s tebou? Co ten protáhlej obličej?
Jsem trapák.
Trapák?
Hele.
Kdo to je?
Prostě se podívej.
MAŠKARA DYLAN!
Říkají ti Maškara Dylan. Vidím, no jo.
Dylane, kdybych ten prsten mohl sundat, dal bych ho tobě.
Mohl bys tomu klukovi dát co proto. Ale on sundat nejde.
Ale kdybych ti mohl jakkoli pomoct, udělám to.
Vlastně... Možná bys mohl.
Jak?
Dáme ředitelovo auto na střechu. Pro tebe je to hračka.
A já se k tomu přihlásím.
Hele, když jsem byl dítě, nedostali jsme to auto na střechu.
Zvedli jsme ho a přesunuli o kus dál.
Ředitele to překvapilo, ale přeháněl jsem, vážně.
Tentokrát to můžeme udělat. Pak budu naprostá legenda.
Nikdo nezjistí, jak jsem to zvládl.
Podle mě se těma děckama ve škole vůbec nemusíš zabývat.
Jsou to ubožáci. A těma už zůstanou.
Jestli chceš jít koledovat, tak jdi.
Prostě běž ven. Vykoleduj si sladký.
Když jdeš sám, není to ono.
Ne, asi není.
Tak jo, poslouchej.
Když jsem smutnej já, tak u sebe nikoho nechci,
takže tě teď nechám o samotě.
Počkej.
Máš pravdu.
Jo?
Jo. Nepotřebuju Bradyho ani žádnýho jinýho z nich.
- Ne. - Zažiju úplně nejlepší Halloween.
Jo, tak se mi líbíš.
S tebou.
Pojď koledovat se mnou. Bude to super. Bude sranda.
V práci končíš v 17:00, že?
Tak jo.
V pět. Koleda. Ty a já. Koukej přijít včas.
Ty jo, zjevně jsem měl poprosit tebe.
Přesně tak.
Zajdu si na oběd dřív, Lanci.
VSTUP POUZE PRO ZAMĚSTNANCE
Tak tomu říkám mapa, hochu.
Co tady děláš?
Dal jsem si obědovou pauzu. Řekl jsem si, že se stavím.
- Hádej, jak jsem se sem dostal. - Jak?
Běžel jsem.
Není možná!
- Ale je. - Druhej kámen?
- Přesně tak. - Fajn.
Fox Point a Shorewood jsou nejlepší.
Jo.
Pak East Side a Whitefish Bay.
Jo.
S Bradym obvykle stihneme jen jednu nebo dvě čtvrti, ale s tebou...
Stihneme všechny čtyři.
Vem si pořádnej pytel. Tvůj zubař bude mít co dělat celý roky.
Jo.
Do telefonu jste hned řekl, že 150 stolů není problém.
- Ano. - Ale teď mých 150 stolů nemáte.
Ahoj, Joe.
- Jak si vedeme, Kenny? - Dobře.
Co to tam Lance řeší?
Naštvaná majitelka restaurace. Za dva dny otevírá
a všechny stoly měla dostat zítra.
Budou až za týden.
No, to se stává. Musíte být k zákazníkům upřímnější.
Jen se snaží udržet si šéfku regionální pobočky.
Velkej řetězec.
Takže je očekávám zítra.
Rozumím, ano. Moc se omlouvám.
- Jen musíme... My... - Tak zítra.
Vaše židle a stoly budou zítra připravené. Za to ručíme.
A přidáme ručně dělaný vývěsní štít. Zadarmo.
- Ručně dělaný. - Jo.
To vám radím.
Joe, co to děláš?
Buď absolutně bez obav, Lanci. Mám to zmáknutý.
Tak jo. Ty...
Ty to máš zmáknutý. Tak jo.
Neříkej: „Já to říkala.“
Nemusím. Stačí se podívat, jak se náš syn tváří.
O svým tátovi teď nemůžeš říct nic, co by to omlouvalo.
Máš pravdu.
Ještě nepřišel?
Co to teď s vámi je?
Nic. Proč?
Jen mi přijde, že se poslední dobou oba chováte jinak.
Kdybych ti to řekl, nevěřil bys mi.
Zkus to. Víš, kde je právě teď?
Dylane? No tak, synku, mně to můžeš říct.
Asi si někde užívá svý superschopnosti.
Svý co?
Znáš Dynomana?
Myslíš ten komiks?
Jo. Když jsem byl kluk, děda se ze mě snažil udělat fanouška.
No, mně se líbí. Ale...
Dylane, věř mi. Ať jde o cokoli, mě děda potrápil stejně.
Tak... dobře.
Má takovej prsten...
- Viděli jste, jak se tvářil? - No jo.
Nejspíš ho dotlačíš do důchodu.
- Jo. - No bezva.
Seženeme sem někoho zkušenýho.
Chci vám něco říct.
Všem vám dám pěknýho padáka, tak to je.
Jo.
Tati, co tu sakra děláš?
Chlapi, tu další rundu si dáme možná radši v baru.
- To si snad děláš srandu. - Mikeu, promiň.
Nejenže se na něj vykašleš. Navíc jsi u něj superhrdina?
To není úcta kluka k dědovi.
Pro něj jsi skutečnej hrdina.
- Půjdu mu to domů vysvětlit. - Nepůjdeš.
Vysvětluj mně.
Proč mu cpeš do hlavy ty blbosti?
Je to můj oblíbenej komiks.
- Vzpomínáš? - Vím, co to je.
Chtěl jsem ti to dát.
Předat ti všechno, co mám rád. Všechny věci, co miluju.
Ty myslíš, že jsem chtěl věci? Já chtěl tebe.
A to chce i Dylan.
A ty to s ním pokazíš stejně jako se mnou.
Zjišťuje to, co jsem já zjistil dávno.
Ty se zajímáš jen o sebe,
- o svou dílnu, svý zájmy, kamarády. - O sebe?
Tohle je má práce. Miluju to tu. A nejen to, dneska jsem pracoval.
- Ty stoly. - Dost.
Vidíš je? Ty jsme dnes vyrobili.
- Moc práce. Ztratil jsem pojem o čase. - Dost.
Nech toho, tati.
To je vždycky něco.
Další zakázka. Přehodili šichty.
Hlavně s námi nemuset večeřet.
Pracoval jsem kvůli vám. Pro tvou matku a pro tebe.
Ne.
To si namlouváš, abys líp spal. Ale vždycky šlo o tebe.
Nevím proč, ale já ani máma jsme nikdy nic neudělali dost dobře.
A víš co? Věřil jsem, že tentokrát to bude jiný.
Že ses možná konečně změnil.
Fakt jsem věřil, že to zranění nám prospěje.
Ale víš, co je zajímavý?
Jakmile ti chtěli vzít práci, zázračně ses uzdravil.
Jak příhodný, tati.
Kde je Dylan teď?
Dylan brečí ve svým pokoji,
protože jedinej, koho měl za kámoše, jeho kámoš není.
Jedinej, pro koho nebyl ubožák,
se raději vytahoval před kolegy, kterým je ukradenej,
než aby dodržel slib milujícímu vnukovi.
Já to napravím, Mikeu.
Ne, tohle není jako zalepovat jídelní stůl.
Na nápravu je pozdě.
Chtěl jsi náš dům opustit, hned jak jsi přijel.
Teď se ti to splní.
Chci, aby sis sbalil věci a odjel.
Au.
ÚŽASNÉ PŘÍBĚHY
CHLAPEC VĚŘÍ, ŽE HELMA MU DÁ DYNOMANOVU MOC!
...POVSTANE... VOLT! TEN ZNIČÍ DYNOMANA...
Kdo je tohle?
To je Volt, Dynomanův úhlavní nepřítel.
Dynoman zachránil Voltovu vesnici v Rumunsku před meteoritem.
Rozbil ho svým prstenem...
...který absorbovaly sílu Dynomanova prstenu a začaly zářit.
Volt tu zář viděl a věděl, že tu moc může získat taky.
Z těch úlomků si postavil helmu.
Veselý Halloween.
- Děkujeme. - Díky. Veselý Halloween.
- Co se stalo? - Co bys řekla, že se stalo? Nic.
Nechápe to. A mě už nebaví nutit ho zajímat se o rodinu.
Když chce všechny odstrčit a zůstat sám, jeho věc.
Mrzí mě to. Já...
Dylan se může stěhovat zpátky.
Táta dnes nejspíš vůbec domů nepřijde.
Tak to nevím.
Dylane!
- Sakra, Dylane! - Kde je?
Zdravím, pane Harrisi.
Promiň, dědo.
Kde je tvůj bratr?
Nevím. Dneska mají myslím večírek.
Odcházel v kostýmu.
Říkal, že to dneska bude legendární. Ať tím myslel cokoli.
Legendární. Ale ne.
Hej, dědo, zavři.
Pojďte, kluci.
HALLOWEENSKÝ VEČÍREK
Vypadáš skvěle.
Tati, na slovíčko.
No tak.
Tak jo.
To ne.
Ne.
Ale ne.
No tak.
Sakra!
Ježíšku na křížku! Synku!
Dobrý.
Bože.
Proboha. Už jdu.
- Dylane! - Dědo! Pomoc!
- Dědo! Vytlač to auto! - To ne.
Ne. Už nemám schopnosti.
- Co? - Žádný mi nezbyly.
Tak jo, jen zůstaň vepředu.
- Vepředu. Správně. - Jo.
Chyť volant. Polez pomalu za mnou.
Žádný prudký po... Ne. Počkat. Chyť se... Chyť se mé ruky.
Ne!
- Promiň, Dylane! - Ne! Dědo!
Ne!
- Mikeu! - Tati!
Mám vás. Vydržte.
Mikeu, jak to děláš?
Co?
To je úžasný.
To je.
- Tati? Dylane? - Tati.
- To bylo... - Pomalu, dobrý.
Svatá dobroto! Mikeu.
Jsi v bezpečí. Držím tě.
To je děsivý, Mikeu.
Bože můj. Vy jste... To jsem... A pak jsem...
- To bylo super! - To bylo super!
Já držel celý auto, táto. Auto.
- Ale jak to? - Nevím. Prostě tak.
Byl jsem v garáži a hledal tě. Nebyls tam.
Na zemi jsem našel ten prsten a prostě mě ovládl.
Chytí nás.
Ne. Nechytí. Pojďte ke mně.
- Připravení? - Jo.
Raz, dva, tři!
To je moje auto?
Jo, je!
Takže konec? Prostě ho zahrabeme?
Jak řekl Dynoman: „Přijde, jen když ho potřebuješ.“
A já už ho nepotřebuju.
Nikdo z nás.
Víš, o něčem jsem přemýšlel.
Proč být další Neal Adams, když můžeš být jedinečnej Dylan Harris?
Vytvoříme si vlastního superhrdinu.
- Jo? - Jo.
Měl bych pár nápadů.
Můžu je nakreslit.
To mě taky napadlo.
- Jak to vidíš, taťko? - Už dobrý.
A je to.
Možná by kryptonitem toho hrdiny mohl být Jolly Burger.
Ještě pořád mě tlačí v břiše.
Nechápu, jak to můžeš jíst.
Co na to říkají gastroenterologové?
To je spíš superschopnost.
Jo!
Gastroenterologman.
VĚNOVÁNO PAMÁTCE NAŠEHO PŘÍTELE ROBERTA FORSTERA
Překlad titulků: Růžena Svobodová