‎Dacă ai mai pictat cu mine,
‎probabil că știi ‎că-mi place să fac pomi mari.
‎- Cam cât de mari? ‎- Imenși.
‎Pomi imenși, cu frunze și ramuri frumoase.
‎Bob Ross mi se părea sexy.
‎NETFLIX PREZINTĂ
‎Părul, blugii lui de casnică. Îmi place.
‎- Mult. ‎- Doamne!
‎Am uitat să-ți spun. ‎Mă uitam cum doarme Katie mai devreme.
‎Mi-am imaginat că sunt în viitor
‎și pot vedea ce a devenit.
‎Am făcut-o și a fost incredibil. ‎Era podolog.
‎Copilul nostru e podolog?
‎În Cleveland. Îi mergea bine. ‎Era a treia din firmă.
‎Conducea un Lexus. ‎Mașină de patru ani, dar bunicică.
‎Mereu mi-am imaginat că se face măcelar.
‎- Măcelar? ‎- Măcelar.
‎Măcelar vegan.
‎Care taie morcovii ‎în formă de friptură de vită,
‎iar cotletele ei de porc ‎sunt, de fapt, din conopidă.
‎Oare să punem o pasăre aici?
‎- E dificil cu păsările. ‎- Trebuie să fim delicați cu ele.
‎Hopa!
‎- Uite cine s-a trezit! ‎- Ai dormit puțin, Katie?
‎- Da? ‎- Vrei să vezi cum e peretele?
‎- Uite! ‎- Binișor!
‎Știe că nu-s pictoriță. E isteață.
‎Măcelarul mamii!
‎- Cine e podologul tatei? ‎- Sau măcelarul mamei?
‎Da, tu ești.
‎Chiar așa.
‎Ești deosebită.
‎Crezi că tipul e psiholog? ‎Nici nu poate vorbi cu animalele.
‎Dar trebuie s-o facă ‎cu animalele și cu proprietarii.
‎E așa de frustrant!
‎Mă ocup eu de aia.
‎ECONOMISIȚI ÎN FIECARE ZI!
‎Lilly la legume!
‎Lilly, legume.
‎Mută-le mai la stânga!
‎Oprește-te! Știi ce?
‎- Stânga. ‎- Stânga mea?
‎Da, la stânga ta. Bine.
‎Acum împinge-l!
‎Spre mine, încă puțin!
‎Prea mult.
‎Asta e.
‎N-ar trebui să facem inventarul acum?
‎Știi ce?
‎- Te țin. ‎- Dă-mi două!
‎Imediat.
‎Lilly.
‎Dacă mă duc la Superstore, ‎iau două de-astea cu patru dolari.
‎Lilly?
‎Lilly!
‎- Dnă Oberhoffer! ‎- Îți strică dinții.
‎Doar dacă mănânci multe.
‎- Du-te și fă inventarul! ‎- Bine.
‎Cum merg lucrurile, dragă?
‎Totul e bine.
‎Ce face Jack?
‎Minunat. Da, eu…
‎Mersi de întrebare. ‎Îi voi spune că l-ai salutat.
‎Am vorbit cu pastorul.
‎Am vrea să te vizităm,
‎ca să vorbim.
‎Nu-mi pot imagina prin ce ai trecut.
‎Lilly‎,‎ la culoarul cu frigidere.
‎Lilly, culoarul cu frigidere.
‎Salută-l pe pastor!
‎Îți spun direct, Lilly.
‎Oamenii au observat ‎că te porți cam ciudat.
‎Cum adică?
‎Știi tu…
‎cu tot ce s-a întâmplat. Ești distrasă.
‎Nu sunt distrasă.
‎Doamne sfinte!
‎Ce naiba e asta? Selfie cu gumă?
‎Toată lumea e distrasă.
‎- Toți lenevesc. ‎- Bine, Travis.
‎Știi că am ședință ‎la Rosewood în seara asta.
‎- Poate alegem… ‎- Din nou?
‎Păi e…
‎E în fiecare marți. O să fie săptămânală.
‎- Deci… ‎- Vezi?
‎Despre asta vorbesc. ‎Ești mâna mea dreaptă, Lilly.
‎Dar mintea ta nu e aici.
‎Ce face un atacant de excepție ‎fără o extremă bună?
‎- Cine o să prindă pasa? ‎- Nu le prea am cu fotbalul…
‎Ei bine…
‎revino-ți!
‎Bine.
‎Sherri, lasă selfie-urile!
‎Cu sau fără gumă. Da?
‎Am discutat despre asta.
‎Doamne, tu ești Lilly!
‎Da, așa mă cheamă.
‎- Le primește, nu? ‎- Da.
‎Săptămânal. Îți deschid ușa.
‎Bună!
‎Bună! Ce bine-mi pare ‎să vă văd în seara asta!
‎- Bună! ‎- Ce faci?
‎- Bună, iubito! ‎- O duc bine.
‎Da?
‎- Da. ‎- Arăți bine.
‎Așa, oameni buni. Așezați-vă! ‎Data trecută ne-am oprit
‎la factori emoționali.
‎Aveți păreri sau întrebări despre asta?
‎Nu?
‎Bine. Ca întotdeauna…
‎Doar mă cunoști. Sunt foarte influențabil.
‎Tu urăști chestiile astea.
‎Au tot felul de arome acum.
‎În seara asta aș vrea ‎să vorbesc despre încredere.
‎Lilly, să începem cu tine și cu Jack.
‎Bine, sigur.
‎Unele familii se adaptează mai greu
‎după ce au stat despărțite mai mult timp.
‎Când observă că situația va fi diferită.
‎Nu cred că va fi o problemă pentru noi.
‎Înțeleg că pentru alții ar fi, dar…
‎Păi, schimbările sunt înfricoșătoare, ‎dar nu sunt neapărat ceva rău.
‎Înfricoșătoare? Noi nu…
‎Nu ne e frică. Nu-i așa? Adică…
‎Se descurcă ea.
‎Sigur că sunt bine. Și tu ești bine.
‎E adevărat, Jack?
‎Să trecem mai departe! ‎Sunt și alții la rând.
‎Doar că noi…
‎De fapt, ‎n-am discutat despre asta, dar eu…
‎- Așa e. Adică… ‎- Uite ce e!
‎Dacă vrei să discutăm, dă-i drumul!
‎Grozav! Ar trebui s-o facem. Să discutăm.
‎Să vorbim ‎despre altceva în afară de vapare.
‎Ce urmează? Metamfetamină?
‎- Pe bune? ‎- Nu se cade.
‎Nu se cade, Lilly.
‎E o glumă. N-am vorbit serios.
‎Lăsați asta! ‎Ea l-a asmuțit pe fiul meu împotriva mea.
‎- Ce ziceți? ‎- Mamă, știi că n-am…
‎- Nu-s mama ta! ‎- Putem vorbi despre altceva?
‎Să știți că am văzut-o la TV, la Dr. Phil.
‎- Velma. ‎- Uneltea să-mi lege trompele.
‎- Calmează-te! ‎- Mamă!
‎- Nu sunt mama ta! ‎- Velma!
‎- Velma, stai jos! ‎- Nu vorbi cu mine!
‎De ce îmi tot spui să fiu calmă? ‎Sunt calmă!
‎Lilly!
‎Ai o clipă?
‎- Da. ‎- N-a mers prea bine.
‎Nu știu. Cred că Velma a făcut progrese.
‎Merit asta. Nu e exact ‎o promovare a îngrijirii psihiatrice.
‎El cum o duce?
‎Serios?
‎O să dureze, Lilly. A trecut prin multe.
‎Așa pare.
‎Dar tu? Ai revenit la rutina ta?
‎Ai făcut ceva cu lucrurile lui Katie?
‎- Ce legătură are? ‎- Factorii emoționali te afectează.
‎Adică să arunc lucrurile ei?
‎Nu știu.
‎Cum te-ai simți?
‎Cred că e târziu și ar trebui să plec.
‎Lilly, când vii aici, ‎obții ceva care să-ți fie de ajutor?
‎Da, dar hai să ne concentrăm ‎asupra lui Jack.
‎Asta facem. Vorbești cu cineva?
‎Vorbesc mereu cu oameni. ‎Vorbesc cu tine acum.
‎Bine, Lilly.
‎Trebuie să te implici și tu.
‎Bine. Minunat.
‎Știi, e un tip cu care colaboram ‎care stă aproape de tine.
‎Un psiholog.
‎Ai putea să-l suni.
‎Larry Fine?
‎Ca în ‎Cei trei nătărăi?
‎E de treabă, Lilly.
‎Ați putea vorbi.
‎Sigur, Regina.
‎E bine să vorbești cu cineva ‎înainte să fii nevoită.
‎Da. Ne vedem săptămâna viitoare.
‎Bună, Jack!
‎Mulțumesc.
‎De la Lilly.
‎E consecventă.
‎E ceva rău?
‎Mulțumesc.
‎Cu plăcere.
‎Haide!
‎Micuțule, ai grijă pe unde zbori!
‎Rahat!
‎Ticălosul!
‎Cum dormi?
‎Minunat. Mulțumesc.
‎- Mănânci bine? ‎- Da.
‎Da, mâncarea de aici e rafinată.
‎Nu știu dacă se acordă ‎stele Michelin spitalelor psihiatrice,
‎dar, dacă ar face-o…
‎Și medicația?
‎Te ajută?
‎Chiar nu știu.
‎- Tu ce crezi? ‎- Nu e important ce cred eu.
‎Ei bine…
‎A venit soția ta să te vadă?
‎Soția mea?
‎A venit să te vadă?
‎Știi, chiar voiam să te întreb.
‎Trebuie să fie așa de dese?
‎Vizitele. Adică,
‎mă simt prost ‎că trebuie să bată drumul săptămânal.
‎Ai visat-o pe fiica ta?
‎Fiica mea?
‎Nu.
‎Mă scuzați, doamnă!
‎Cât costă pătuțul?
‎Faci ceva cu fotoliul ăla rabatabil?
‎Nu chiar.
‎STRADA EL CENTRO NR. 1122
‎CLINICA CEI MAI BUNI PRIETENI
‎Peștișor de aur. Doamne!
‎Nu. Cred că, după ce se duc, sunt…
‎Condoleanțe.
‎Bine. Pa!
‎- Vă pot ajuta? ‎- Nu.
‎- Cred că am făcut o greșeală. ‎- Ați venit la dr. Larry?
‎- E Larry Fine? ‎- Îi spunem dr. Larry.
‎Lilly Maynard?
‎Da. Așa e…
‎- Bine. Stai! ‎- Helen!
‎Helen, te rog!
‎N-am ce-i face. ‎De ce crezi că am venit aici?
‎Scuze!
‎Numele animalului dvs.?
‎Tocmai asta e. N-am unul.
‎- N-aveți? ‎- Nu.
‎Dle doctor Larry,
‎Lilly are programare, dar n-are animal.
‎E o premieră.
‎Doamne! Prietene, sunt măritată.
‎Așa se comportă mereu.
‎- Tăiați-i boașele! ‎- Helen, e castrare.
‎N-a venit nimeni ‎să-i tăiem boașele. Adică, așa sper.
‎Eu sunt exact cum mă vedeți.
‎Vrei să întrebi ceva despre un animal?
‎Ei bine, nu.
‎Mi-ai fost recomandat de o fată.
‎O fată?
‎Regina Miller.
‎Tot la stat e?
‎E la New Horizons.
‎V-am reținut destul, așa că vă mulțumesc.
‎Nu. Vino cu mine în spate!
‎Hai în spate! Și el.
‎Nu tu.
‎Șezi!
‎Jos!
‎Stai!
‎- Vino! ‎- Da.
‎Am voie să stau aici?
‎Nu-l deranjează. ‎Nu înțeleg de ce a făcut Regina asta.
‎Nu mai activez în domeniul ‎sănătății mintale de zece ani.
‎Să te faci veterinar?
‎Nu e ciudat?
‎Explicația e simplă, ‎dar hai să zicem că e ciudat.
‎De ce te-ai dus la New Horizons?
‎Nu m-am dus. Adică m-am dus, ‎dar pentru soțul meu, e internat acolo.
‎- E mai bine? ‎- Cred.
‎- Zice că e bine. ‎- Asta e bine.
‎- Dar tu? ‎- Eu? Și eu sunt bine.
‎- Regina te-a trimis că te simți bine. ‎- N-a fost ideea mea.
‎- Dar ești aici. ‎- Da.
‎Eu…
‎A spus că-l pot ajuta puțin
‎dacă mă implic și eu, deci…
‎Am dat la schimb o parte din mobilă,
‎mare parte din mobilă, ‎pe un fotoliu La-Z-Boy din vinilin.
‎Nu toată mobila, dar…
‎Fiica mea, bebelușul nostru a murit.
‎Acum un an, deci…
‎Sindromul morții subite la sugari, ‎așa ni s-a spus.
‎E groaznic.
‎Soțul meu Jack n-a tolerat prea bine.
‎Tu, da?
‎Nu. Eu…
‎Nu.
‎E o întrebare bună.
‎Bine.
‎Nu mă mai ocup cu așa ceva.
‎Fără supărare, dar se cam vede.
‎Poate că Regina te trimite la altcineva.
‎Da.
‎Bine.
‎Dacă ai probleme veterinare, ‎știi unde sunt.
‎Mulțumesc.
‎Trigger, rezistă! N-o să fie mai bine.
‎Sarah, foarte bine, dar… Bine, nu…
‎Liniștește-te! Modeleaz-o ușor! Nu o bate!
‎Velma, ce e aia?
‎E un emoji.
‎- „Rahat.” ‎- Seamănă foarte bine.
‎- Când îl bag în cuptor? ‎- Foarte curând, dragă.
‎Jack, e frumos.
‎Am niște unelte mai fine ‎în sertarul de acolo.
‎Bună treabă. E mai uniform acum.
‎Continuă!
‎Ai găsit ustensilele.
‎Da.
‎Ce sunt alea?
‎Niște chestii de când aici era o școală.
‎- Ce s-a întâmplat cu ea? ‎- Cu școala?
‎Nu erau destui copii.
‎Hai să-ți termini vaza!
‎E gata.
‎Haide! Pleacă dracu’ de aici!
‎Pleacă! E grădina mea.
‎Și să nu te mai întorci!
‎Bună, Lilly!
‎- Cu cine vorbești? ‎- Cu tine, Chuck.
‎Nu. Îmi pare rău! Chuck, te tachinam…
‎N-ai nevoie de suturi.
‎- Ai făcut vaccinul antitetanos? ‎- E musai?
‎Ca să fim siguri.
‎- Pasărea te-a crezut o amenințare. ‎- Ei bine, acum sunt.
‎E perioada de împerechere, știi?
‎Ouă, puișori, chestii de-astea.
‎- Ar fi bine să nu mai ieși în curte. ‎- E curtea mea, la dracu’!
‎Mereu ești așa de nervoasă?
‎Vrei să sun la poliție? Ai zis ‎să te sun pentru probleme cu animale.
‎Știi etapa a treia a doliului?
‎- E cea de după a doua? ‎- Nu neapărat.
‎În general.
‎E cea de negociere și de furie.
‎Nu ți-a spus nimeni asta?
‎Nu. Ce urmează?
‎Depresia.
‎Grozav. Abia aștept.
‎Poate nu trebuie să aștepți prea mult.
‎Am terminat.
‎Mulțumesc.
‎- Scuze de deranj! ‎- Nu e niciun deranj.
‎Cred că o să apelez ‎la un doctor de oameni.
‎Bine.
‎Scuză-mă!
‎Cum arăta pasărea?
‎Nu știu. De culoare închisă, cu aripi.
‎Precisă descrierea.
‎De ce?
‎Dacă ai vrea, știi tu… ‎să discutăm despre ea.
‎Să vorbim despre pasăre?
‎Da, despre pasăre.
‎Bine.
‎Da.
‎Bine, păi…
‎pe curând!
‎Da.
‎Între timp, evită noul tău vecin!
‎Da, noul vecin. Bună asta.
‎N-o vrei pe aia.
‎Are mucegai.
‎Nu vreau ardei cu mucegai.
‎Cine vrea?
‎Ai ceva ce ar alunga păsările?
‎- Să alunge păsările? ‎- Da.
‎- Alungătoare de păsări. ‎- Hazliu.
‎Îmi plac glumele bune.
‎Ce zici de țepi?
‎Nu vreau s-o fac frigăruie.
‎Gata, știu.
‎Un fel de… minge de plajă asiatică.
‎Da. Am una lângă piscină. ‎Ține păsările departe.
‎Și oamenii.
‎Știi ceva? M-am prins.
‎Vin și eu cu tine?
‎La dracu’!
‎Sperie de moarte și păsările.
‎O iau.
‎Ce zici de asta, răhățelule?
‎După ce a murit soția mea, ‎n-am crezut că pot continua. Nu știam cum.
‎Și, sincer să fiu, încă nu știu cum pot,
‎dar continui.
‎În fiecare zi mă rog ‎pentru curaj și putere să continui
‎și să fiu alături de ceilalți.
‎Amin! Părinte, vă pot spune ‎că m-ați ajutat enorm.
‎Alo?
‎N-o să crezi la ce mă uit.
‎E o emisiune religioasă, ‎Puterea înălțătoare.
‎Parcă e o companie de utilități.
‎Sau magazin de „iarbă”.
‎Copiii îi spun tot „iarbă”? ‎Te-ai gândi că au
‎o denumire mai tare acum
‎sau un emoji. Sigur au un emoji, nu?
‎Au unul pentru orice.
‎Ghici ce! Am reamenajat grădina.
‎Am găsit stropitoarea ‎pe care ai pictat-o cu Katie.
‎Era îngropată în tufișuri.
‎Era s-o lovesc cu motocositoarea.
‎…le-au făcut viețile amare, ‎punându-i să muncească din greu
‎la facerea mortarului.
‎În toate sarcinile pe care le dădeau,
‎erau aspri.
‎- Apă? ‎- Nu.
‎Bine. Pa!
‎Pe curând!
‎Asta e, dle polițist.
‎Quiscalus mexicanus.
‎E cam departe ‎de mlaștinile Okeechobee din Florida.
‎Poate s-a rătăcit.
‎Bănuiesc că nu vorbești ‎prea des cu pacienții tăi.
‎Pentru că-s animale? Nu, vorbim mereu.
‎E cam unilaterală conversația, ‎dar nu mă deranjează.
‎Ce face Jack?
‎Bine. Așa cred. O să-l vizitez mâine.
‎Trebuie?
‎E marți. Marțea e seara familiilor.
‎La asta mă refeream. De asta îl vizitez.
‎- Dar nu vrei? ‎- Ba da. E soțul meu.
‎Plec mai devreme de la serviciu ‎ca să ajung acolo la timp.
‎Cred că aș înnebuni
‎dacă aș sta acolo permanent,
‎dar pe el nu-l deranjează.
‎A fost ideea lui Jack să fie internat?
‎Oarecum…
‎Oarecum?
‎- Așa merge treaba? ‎- Ce treabă?
‎- Chestia asta. ‎- Crezi că…
‎Nu. Dacă am face aia, aș spune: ‎„Gata timpul! Ia pastila asta!”
‎Oricum, doar vorbim.
‎Uneori alungăm oamenii ‎doar ca să vedem dacă se întorc.
‎Da?
‎Poate că va fi mai bine acum.
‎Așa crezi?
‎Poate.
‎Nu era gaiță albastră?
‎Am cusut o pisică ‎după ce s-a luptat cu o gaiță albastră.
‎O zburătoare foarte agresivă.
‎Nu cred că era gaiță albastră. Ce e aia?
‎- E un uliu. ‎- Nu, nu era uliu.
‎Știu ce e un uliu.
‎Erau dinozauri.
‎Păsările. Dar probabil știai asta, ‎doar ești veterinar.
‎Știam și înainte să fiu veterinar.
‎Ce ai pățit la cap?
‎O pasăre care mă consideră o amenințare.
‎O ameninți?
‎Nu.
‎Nu, îmi văd de treabă în grădină.
‎Nu-mi pasă. ‎E slabă rău, e clar că nu gătește.
‎Am luat fotoliu rabatabil.
‎Ce avea cel vechi?
‎Nimic. Aveam nevoie de o schimbare.
‎Nu pot să cred!
‎Pleacă!
‎Dă-te de pe bufniță!
‎E un graur.
‎Vezi petele mici în formă de stele?
‎E foarte teritorial.
‎Nu-l vei alunga prea ușor. ‎E prea inteligent.
‎- Inteligent? ‎- Da, foarte.
‎Imită excepțional.
‎Mozart avea unul.
‎În notițele lui au găsit notele ‎unui concert pe care l-a compus,
‎iar alături erau notele cântate de pasăre,
‎identice, cu excepția ‎a unu sau două semitonuri.
‎Da, a fost devastat
‎când a murit pasărea. A și înmormântat-o.
‎Ce idee bună!
‎Cu două săptămâni înainte,
‎Mozart nu a participat ‎la înmormântarea tatălui său.
‎Se pare că tatăl lui era un nemernic.
‎Ești doamna cu problema cu pasărea?
‎Da, eu sunt.
‎Iată capcanele!
‎Asta e pentru coioți.
‎Asta e ilegală. Aveți permis?
‎Nu.
‎V-aș putea-o închiria,
‎dacă mi-o dați înapoi imediat.
‎Vorbim de o pasăre mică.
‎O puteți prinde cu asta.
‎Dar ar fi bine s-o eliberați în Mexic. ‎Altfel, se întoarce.
‎Nu vreau să se întoarcă.
‎Atunci, există o singură soluție.
‎Remediere.
‎- Adică… ‎- Exterminare.
‎Adică…
‎s-o ucid?
‎Nu ne place cuvântul ăsta. E inuman.
‎Da, este…
‎Înțeleg. Dar la asta te referi, nu?
‎Doamnă, sunt 400 de miliarde ‎de păsări pe glob.
‎- Pare o exagerare. ‎- Nu.
‎- Pare un număr mare. ‎- Nu e.
‎Cu asta mă ocup.
‎Ascultați ce vă spun! ‎A venit o doamnă luna trecută.
‎Cu ochi de sticlă. O atacase o pasăre.
‎- Doamne! ‎- Parcă o vrabie.
‎- Serios? ‎- Foarte agresive.
‎N-o să simtă nimic.
‎Chiar 400 de miliarde?
‎Sunt o molimă.
‎OTRAVĂ
‎Dacă ajunge la ea un raton?
‎Sau un ursuleț drăguț?
‎Sau un pui de koala?
‎E un hrănitor de păsări. E mic. ‎Nu intră nimic în el.
‎Știi că nu există koala ‎în America de Nord, da?
‎Da. E adevărat.
‎Am văzut un oposum ‎pe o hrănitoare de colibri,
‎unul foarte slab.
‎Se îndoise ca un palmier în uragan.
‎Bine. N-o să se întâmple asta acum.
‎Probabil că nu.
‎Dar s-ar putea. Animalele fac orice ‎pentru hrană. Iar apa cu zahăr…
‎- Ai gustat apă cu zahăr? ‎- Nu, Dickey.
‎N-am gustat apa cu zahăr pentru colibri.
‎E foarte dulce.
‎Un animal ar face orice ca să guste.
‎Nu e apă cu zahăr. Sunt semințe.
‎Da, doar semințe.
‎Amestecate cu otravă.
‎Rahat! Mă duc acasă s-o dau jos.
‎Pontez în locul tău la cinci.
‎Îmi pare rău!
‎Nu meritai asta.
‎- Cum dormi? ‎- Bine.
‎- Mănânci bine? ‎- Bine. Da.
‎- Te simți deprimat? ‎- Nu trebuie să facem asta.
‎Nu trebuie…
‎Ești gata să pleci?
‎Crede-mă,
‎dacă aș crede că pot, aș pleca.
‎Și dacă ar trebui să mă prefac.
‎Dar am încercat asta. Am încercat deja.
‎Și am ajuns aici. Ce ar trebui…
‎Ce ar trebui… ‎Ar trebui să mă întorc la muncă?
‎Știi ce fac eu? Știi ce meserie am?
‎Da. Ești profesor.
‎Predau desen la școala primară.
‎Deci…
‎Du-te tu ‎să te uiți la copii în fiecare zi!
‎Încearcă să faci asta!
‎Dar soția ta? ‎Sigur s-ar bucura să fii acasă.
‎Acum câțiva ani,
‎jucam într-un campionat de frisbee.
‎Nu știu.
‎Iar Lilly, soția mea,
‎s-a simțit exclusă,
‎așa că a insistat ‎să devina unica majoretă a echipei.
‎Să fie clar, ‎campionatele de frisbee n-au majorete.
‎Sau spectatori.
‎Dar ea venea acolo cu pompoanele.
‎Eu mă prefăceam că sunt un atlet tare.
‎Mi-a luat o geacă de colegiu.
‎Și noi…
‎Ce tâmpenie!
‎Nu știu cum să mă întorc acolo.
‎Nu mai pot fi
‎cel ce-am fost pentru ea.
‎Deci care e planul tău?
‎Am nevoie de puțin timp, ‎ca să plănuiesc ce voi face.
‎Dacă ai putea…
‎să scrii ce e nevoie să scrii.
‎Putem…
‎Putem face asta? Doar să…
‎E bine?
‎E în regulă să rămân?
‎Cred că asta e cel mai bine acum.
‎Unde ești? Unde te-ai dus?
‎Da. Nu te așteptai la asta, nu?
‎Ascultă, crezi că putem
‎să lămurim situația? Vreau să spun că…
‎Știu ce crezi. Că am ucis-o…
‎Că am „remediat” pasărea, dar…
‎Eu am pus aia… ‎Las-o baltă, oricum nu mai contează.
‎Eu am pus-o. Știi că am pus-o.
‎Am greșit grav. Am…
‎greșit.
‎N-ar fi trebuit s-o fac.
‎Am niște probleme mari acum, ‎după cum poți observa.
‎Toți își văd de treabă, ‎își văd de viață ca și cum n-a fost nimic.
‎Iar eu vreau să se oprească, ‎să pot coborî puțin.
‎Adică, este…
‎E cam ciudat că vorbesc cu tine.
‎Iar tu chiar…
‎mă asculți.
‎Ai plecat.
‎Bună sesiune.
‎Asta e coplata mea.
‎Ascultă-mă, copile
‎- Fluier-o pe asta, javră! ‎- Ascultă-mă, copil scump
‎Acel soare al zorilor
‎Te-a întâmpinat
‎Așteptând să te vadă ‎Trage cu ochiul după conturul norilor
‎Să-ți aline necazurile
‎Ascultă-mă, copile
‎Ascultă-mă, copil scump
‎Lumea asta nu-i a visătorilor
‎Lumea asta nu-i a ta
‎Lumea asta e a celor care cred
‎În toate visurile lor
‎Acum, copil scump
‎Poftim!
‎Pielea artificială Naugahyde pătează.
‎Da. Mulțumesc!
‎Cum m-ai găsit?
‎E un singur veterinar L Fine ‎în cartea de telefoane.
‎- E un nume mișto de rapper dacă… ‎- Nu când rap.
‎Credeam că mă va ajuta o plimbare.
‎Prin ploaie?
‎Cum a mers ultima vizită?
‎Super! De minune.
‎E bine. Mersi că ai venit. ‎E târziu, mă bag în pat.
‎Nu știu ce vrei să spun.
‎Toată treaba asta…
‎n-are legătură cu Katie.
‎Vei vorbi despre ea, înțelegi?
‎E vorba de Jack și de tine. Jack și tu.
‎Cum o luați de la capăt? ‎Cum reluați căsnicia acum?
‎De ce a fost internat Jack în spital?
‎El…
‎Era…
‎Nu dormea prea bine.
‎Voia doar să se culce
‎și nu se mai trezească.
‎Precum Katie.
‎Cred că te-a înfuriat.
‎Nu eram furioasă.
‎El era deprimat.
‎Avea toate motivele.
‎Și tu, dar n-ai încercat să-ți iei viața
‎și să-ți lași soțul de izbeliște.
‎Singur.
‎Te învinovățești.
‎Cine spune că există un vinovat?
‎- Eu. ‎- E de rahat, Larry.
‎Nu pentru că e corect sau incorect, ‎bine sau rău, așa facem noi.
‎Nu suportăm ideea ‎că tragediile se întâmplă fără motiv.
‎Așadar, emoțiile trebuie ‎să iasă la suprafață și așa fac.
‎Așa că lovim pisica, lovim câinele
‎sau otrăvim o pasăre.
‎Mai rău,
‎ne atacăm între noi.
‎Jack știe cum te simți?
‎Baia e pe hol, la stânga.
‎Vorbește cu el, Lilly!
‎Haide!
‎Îți place să fii aici?
‎Dacă-mi place?
‎Adică dacă te ajută.
‎Da.
‎Da, așa cred.
‎Mă gândeam să mergem la lac ‎când te întorci acasă. De patru iulie.
‎- Sigur, da. ‎- E distractiv, nu?
‎Va fi ca înainte, ‎ca și cum n-a fost nimic.
‎N-am spus asta.
‎Nu, știu.
‎Dar de asta sunt aici, nu?
‎Trebuie să redevin cum eram, ‎ca să ne putem vedea de viața noastră.
‎- E nevoie de timp, asta e tot. ‎- Nu face asta!
‎Chiar crezi
‎că timpul va șterge toate astea? ‎Că ne va reface relația?
‎Nu spun asta. Spun doar ‎că nu poți sta aici la nesfârșit.
‎- Nu e bine. ‎- Știu.
‎Dar nu știu dacă-mi mai găsesc locul.
‎Nu știu cum ne vom înțelege
‎sau cum mă voi descurca cu toate.
‎Eu nu sunt ca tine, Lilly.
‎Nu ești ca mine?
‎Am purtat-o în mine timp de nouă luni.
‎Deci ce cauți tu aici?
‎De ce nu m-am trezit?
‎- Nu face asta! ‎- Puteam să mă duc s-o trezesc.
‎Aș fi putut face ceva.
‎Dar am dormit prea mult.
‎Dimineața, când mă trezesc, ‎aud imediat cum plânge fiica noastră.
‎Și în acel scurt moment,
‎îmi imaginez că tocmai m-am trezit.
‎Cum am făcut mereu.
‎Acel prețios moment de agonie
‎e punctul culminant al zilei mele.
‎Așa că, te rog, nu-mi vorbi de timp!
‎Pentru că am din belșug, Lilly.
‎Și-l urăsc. E nesfârșit.
‎- Dragule, te rog! ‎- Aș vrea să știu să mă opresc.
‎Îmi doresc. Dar nu știu.
‎I-am aruncat toate lucrurile.
‎N-am știut ce să fac.
‎Mă tot uitam la ușa ei închisă.
‎I-am aruncat toate lucrurile.
‎Nu mai puteam…
‎- Voiam… ‎- Mai bine pleci.
‎- Cred. Cred că… ‎- Îmi pare rău!
‎Nu știu de ce am făcut-o.
‎Trebuia să te întreb.
‎Jack?
‎Jack!
‎Mi-ai pregătit prânzul?
‎Pe cine avem aici?
‎- Ce? ‎- Mama îmi punea de-astea în pachet.
‎Hostess ‎Pentru că cele mai tari îs
‎- E bine. Mai spre mine. ‎- Iar începe.
‎Sărmana! Nu se simte prea bine.
‎Nu știu. Poate e pe culoarul greșit.
‎Lilly!
‎Nu m-au lăsat să intru. ‎Am crezut că a pățit ceva. E bine?
‎Mai bine ne așezăm.
‎- E teafăr? ‎- Da.
‎E teafăr. Bine. Doar că…
‎- Ne așezăm? ‎- Nu vreau. Vreau să vorbesc cu Jack.
‎Nu vrea ‎să mai primească vizitatori o vreme.
‎Nu sunt vizitator. Sunt soția lui.
‎Nu e anormal ca un pacient să vrea spațiu.
‎Spațiu? Conduc ‎o oră dus-întors ca să vin aici.
‎- Are tot spațiul din lume. ‎- Legal, are dreptul.
‎- Legal, nu-mi pasă. ‎- Lilly, te rog, ia loc!
‎Bine! Doamne! Poftim! ‎E mai bine acum, că ne-am așezat.
‎- L-ai căutat pe colegul meu? ‎- Da.
‎Puteai să spui că tratează căței.
‎Nu ți-ar spune, dar urma ‎să devină director la Johns Hopkins.
‎Dar nu a făcut-o, nu?
‎E un ratat, ca restul.
‎Când crezi că-l voi putea vedea pe Jack?
‎Nu știu.
‎Asta depinde de Jack.
‎Știi ce?
‎Poftim! Dă-i asta!
‎Am condus o oră. Asta fac.
‎Pentru noi.
‎Dar nu vrei să mă vezi.
‎Crezi că vreau ‎să conduc o oră dus, o oră întors?
‎Înțeleg.
‎Vrei spațiu.
‎Vrei spațiu? Îți dau eu spațiu. ‎Spațiu de o oră dus-întors.
‎Nu te-ai întrebat ‎nicio clipă cum mă simt eu, nu?
‎Niciodată!
‎Nici măcar o dată!
‎Și eu mă simt de rahat, Jack!
‎Nu vrei să mă vezi? Eu nu vreau să te văd!
‎Nici eu nu vreau să te văd!
‎Te-ai gândit vreodată ‎că nu vreau să te văd?
‎Caută-ți alt vizitator!
‎Jack?
‎Jack!
‎Doamne!
‎Nu aud pisica.
‎Ce? E murmur? Se aude un murmur?
‎Tot ce aud e un om matur plângând.
‎Uite cum stă treaba!
‎Ce?
‎Dă-i medicamentul! ‎De două ori pe zi, cu mâncare.
‎Nu-i mai da mâncare gătită! ‎Doar hrană uscată.
‎- Da? ‎- Bine, am înțeles.
‎- Vorbesc serios. ‎- Îi spun.
‎Hei, ai auzit asta?
‎Gata cu nachos!
‎Gata cu pâinea de mălai.
‎Gata cu cârnații cu mălai și cu Cheetos.
‎Nu te uita așa la mine! ‎De ce te uiți la mine?
‎- Mama ta chiar nu e aici? ‎- Se întoarce după mine.
‎Da, hai să o așteptăm, bine?
‎Știu ce veți spune. Obosește tot timpul.
‎Fratele meu zice că și slăbește.
‎E…
‎Suferă mult, iar calitatea vieții ei…
‎Vorbesc despre calitatea vieții ei
‎cu un copil de zece ani. ‎Mama lui Howie n-a zis…
‎V-am spus. ‎L-a lăsat aici. Revine mai târziu.
‎- Da? ‎- Nu e vina ei.
‎Nu se pricepe la chestiile astea.
‎Sigur nu puteți face nimic?
‎Sigur.
‎E în ordine.
‎Trebuie să încetezi ‎să vii aici doar ca să vii.
‎Am nevoie de o favoare, Larry.
‎Nu vrea să mă vadă și nu pot vorbi cu el.
‎- E dreptul lui. ‎- Așa am înțeles.
‎Mă gândeam ‎s-o suni pe Regina sau pe altcineva.
‎- Nu merge așa. ‎- Tu știi cum merge!
‎Sigur mai ai ceva relații, nu?
‎- Nu e cel mai bun moment, Lilly. ‎- Serios?
‎Soțul meu m-a șters de pe lista ‎vizitatorilor dintr-un spital de nebuni.
‎Uite ce faci!
‎Du-te la Fawn și fă o programare!
‎Programare?
‎N-ar trebui să mă ajuți? ‎Nu asta ar trebui să facem?
‎Terapie non-terapeutică,
‎pseudoterapie, ce-o fi! Nu asta facem noi?
‎- Sunt singură pe insula asta? ‎- Nu mai fac asta.
‎Și sigur nu sunt psihologul tău.
‎Ai mare dreptate!
‎Fiindcă ești de rahat.
‎Poate de asta ai renunțat.
‎De ce oare ce faci aici
‎e mult mai bine?
‎Pentru că pisicile nu-ți pot răspunde?
‎Nu, nu pot. Însă ele își fac programări.
‎Ce vrei de la mine?
‎Vrei un fel de răspuns?
‎Vrei să-ți spun că va fi bine?
‎Da.
‎Da, Larry.
‎Răspunsurile sunt bune. ‎Oamenii vor răspunsuri.
‎Nu am răspunsuri.
‎N-am avut niciodată. Doar vorbeam.
‎În momentul în care am înțeles asta, ‎am renunțat la șaradă.
‎Crezi că-l poți vindeca pe Jack? ‎Că asta e soluția?
‎Ce ar trebui să fac?
‎Să renunț?
‎Ca el?
‎Sau ca tine?
‎Măcar renunțarea e o alegere activă.
‎De ce nu renunțăm?
‎Îmi pare rău, nu trebuia să încep asta. ‎E vina mea.
‎Hai să nu mai facem asta!
‎Sigur, Larry.
‎Nemernicule!
‎Bine, rahatule! Ai încurcat-o!
‎Doamne!
‎Bună, Lilly!
‎Bună, Jack!
‎Susținerea oferită celorlalți ‎este răspunsul pe care-l căutam.
‎Ajutați pe cineva astăzi!
‎Părinte, pot spune
‎că mi-ați schimbat viața ‎în momentul în care m-ați ajutat.
‎Când am descoperit vorbele bune, eram…
‎Eram pierdută. Eram devastată.
‎Dependentă.
‎Săream din pat în pat. ‎Nu sunt mândră de asta.
‎Îmi aduce aminte de Efeseni 6:7.
‎„Slujiți-le cu bucurie, ca Domnului, ‎iar nu oamenilor.”
‎Nu oamenilor. Amin!
‎Nu oamenilor. Asta e călătoria.
‎Asta a fost ideea de bază pentru mine.
‎Fiindcă au fost atâția bărbați.
‎Atâția bărbați.
‎Mulți bărbați.
‎Fă-te că ești tigru!
‎Urmărește-ți coada!
‎- M-a luat amețeala. ‎- În două labe!
‎Bravo, tigrule!
‎Rage!
‎Jos, tigrule! Bravo!
‎- E distractiv. ‎- Continuă!
‎Ridică-te!
‎Învârte-te!
‎Acum rage!
‎Mai tare!
‎Din nou.
‎- Bravo, tigrule! ‎- Vreau să mă joc și eu.
‎- Pot și eu? ‎- Bine.
‎- Sunt dresoare de lei. ‎- Foarte pricepută.
‎Ce zici dacă sunt și eu alt leu?
‎- Eu sunt tigru. ‎- Da, ești un tigru!
‎Poți să ragi?
‎M-ai speriat de moarte. ‎A fost foarte bine.
‎Dacă tot e circ, ‎ne trebuie mai multe animale.
‎Văd o girafă.
‎Mel! Tu ești girafă.
‎Haide! Ești girafă.
‎- Sunt girafă? ‎- Da.
‎- Da, sunt girafă. ‎- Ești girafă.
‎Bine, avem o girafă.
‎Cine se joacă în noroi?
‎Am găsit elefantul! ‎Ne trebuie un elefant, nu?
‎Bob, vei fi elefant. Te descurci?
‎- Da. ‎- Da, așa.
‎Exact! Haideți, fraților!
‎- Hai, girafo! ‎- Bine.
‎Avem și un dresor ‎care să ne spună ce să facem.
‎Putem scoate și sunete? ‎Cum e sunetul, Bob?
‎Dar tigrul nostru?
‎Tânără dresoare, ce comandă ne dai?
‎- Nu vreau să mai joc. ‎- Dragă, nu!
‎Nu-i nimic. Eu doar…
‎Doar mă jucam. Nu vrei să facem o paradă…
‎- Vreau să plec. ‎- Bine, Jack.
‎- Eu doar… Uite! ‎- A fost amuzant.
‎Vin clovnii! Vrei să fii în orchestră?
‎- Oameni buni! ‎- Stai!
‎Hai, omule!
‎Ce e…
‎- Unde a plecat girafa? ‎- Jack?
‎- Nu vrei să intri? ‎- Mel, ce se întâmplă?
‎- Jack, sperii oamenii. ‎- Ia mâna!
‎- Mergem înăuntru? ‎- Nu vreau.
‎- Bine, Jack… ‎- Nu vreau să intru!
‎- Scuze! ‎- N-am nimic.
‎Lăsați-mă! Bine. Nu vreau să intru!
‎Regina, nu vreau să intru! ‎Vreau să mă joc. Doar ne jucam.
‎Nu vreau să mă întorc.
‎Doamne!
‎Puteți verifica un preț la casa doi?
‎Vreau o verificare de preț la casa patru.
‎- Alo? ‎- Bună!
‎Ne trebuie verificare ‎și la patru, trei și doi.
‎- Travis, la case, te rog! ‎- Lilly.
‎- Ce naiba faci? ‎- Schimb prețurile, cum mi-ai cerut.
‎De când cerem cinci cenți
‎pentru un pachet ‎de produse de igienă intimă?
‎Sau de pește pane?
‎Sau pentru orice articol din magazin?
‎Nu știu. Adică, asta…
‎Nu cred că e bine.
‎Ce culoare are cerul ‎în lumea ta, Kemosabe?
‎Vrem verificare de preț la panificație.
‎Mai bine să revenim la prețurile inițiale,
‎înainte să înceapă oamenii ‎să-și facă impresia greșită.
‎Aici e totul cinci cenți!
‎- Mai bine iau o pauză. ‎- Ia-ți liber toată ziua, soro!
‎Va trebui să-ți recâștigi ăsta.
‎Ai încurcat-o, Lilly!
‎Dle, nimic din magazin nu e cinci cenți.
‎- Nimic. ‎- Un manager la case!
‎Mă cunoști deja
‎Parcă m-ai conturat și apoi
‎M-ai colorat
‎Eram slabă moartă
‎Alterată de starea în care eram
‎Credeam că mă vei răni
‎Credeam că-i rândul meu, dar
‎- Poate tu știi ‎- Mă descurc.
‎- Poate voi afla ‎- Lilly Maynard.
‎Că dragostea trebuie s-o meriți
‎Lilly Maynard.
‎Vreau s-aud acea melodie
‎Pentru prima dată
‎Vreau să mă simt
‎Ca în zilele bune
‎Vreau să opresc, să dau înainte
‎Și înapoi
‎Nu vreau să știu când va fi
‎Ultima dată
‎Vreau să aud acea melodie
‎Pentru prima dată
‎Nu vreau să știu
‎Când va fi
‎Ultima dată
‎GRAURUL EUROPEAN
‎Problema când aveți de-a face ‎cu un animal teritorial, ca graurul,
‎e că oamenii o iau personal.
‎Nu cred că legile naturii ‎sunt greșite sau corecte
‎până când nu dai de ceva care e așa de…
‎inexplicabil și crud fără motiv.
‎Atunci încerci să găsești o motivație…
‎Dacă nu poți găsi una,
‎atunci începe ‎să devină o chestie personală.
‎A venit să te vadă pentru o pasăre?
‎În teorie, da.
‎Și acum tu ai venit ‎să-mi vorbești despre pasăre?
‎Nu…
‎chiar. De fapt, am venit să-ți cer
‎să vorbești cu Lilly.
‎Nu cred că e intenția ta să o pedepsești.
‎Nu. Intenția mea ‎e să mă pedepsesc doar pe mine.
‎- Ți-a spus de ce sunt aici? ‎- Da.
‎A venit să-ți ceară ajutorul
‎pentru că ești psihiatrul ei,
‎dar în haine de veterinar.
‎Ea…
‎Bine.
‎A venit
‎să vorbim.
‎Și mă tem că nu m-am descurcat prea bine.
‎Și ce cauți aici?
‎Ți-am spus.
‎- Ca să… Îți cer… ‎- Ești aici pentru tine.
‎Da. Bine.
‎Ai venit aici ca să te simți mai bine.
‎Ai reușit. Am vorbit.
‎Deci…
‎simte-te mai bine!
‎Vrei o bere?
‎- Mi-ar prinde bine una. ‎- Mulțumesc.
‎Locul ăsta e chiar frumos.
‎A fost al bunicului.
‎E greu de cosit.
‎- Ăla e? ‎- Da, el e.
‎Pare inofensiv.
‎Nu te lăsa păcălit.
‎Nu poți face nimic?
‎Unele lucruri nu pot fi controlate.
‎Cu cât realizezi mai repede care sunt,
‎cu atât le poți ignora mai repede.
‎Ia te uită! Ai o filosofie.
‎Micuțul vine încoace. Rahat!
‎Rahat! Pasărea asta e nebună.
‎Se întoarce. Dă roată.
‎Da, arunc-o!
‎Mamă!
‎- Rahat! ‎- Bine țintit, dnă M!
‎- Ce ai făcut, Lilly? ‎- L-ai nimerit!
‎- A fost grozav! ‎- Nu!
‎- Adu-mi ceva! ‎- Bine.
‎- Ce îți aduc? ‎- Un prosop, ceva.
‎Bine.
‎- Unde ții… Îl aduc, gata. ‎- Dickey, adu naibii un prosop!
‎E în stare de șoc. Se sufocă.
‎Atât am găsit pe grabă.
‎- Nu suntem specializați în păsări. ‎- Parcă e colibri.
‎- Sunt toate la fel. ‎- Da, e sacul aerian anterior.
‎Nu știu cum să ajung acolo. Nu știu…
‎- Unde e cutia de păsări? ‎- Nu aveți.
‎Ba da. Are toate instrumentele.
‎- Super! Veterinar fără cutie de păsări. ‎- Du-te afară!
‎- Nu. ‎- Vă aduc un pai?
‎- Bună idee. ‎- N-ai mai făcut asta?
‎Nu. Dar tu?
‎- Așteptăm un specialist? ‎- E o opțiune?
‎Mi-ar conveni. Tu ceri paie.
‎- Așteaptă afară! ‎- Nu aștept afară!
‎- Afară! ‎- Du-te, te rog!
‎Ce-ți trebuie?
‎Ajutor! Săpun chirurgical, pânză sterilă
‎și votcă.
‎Votcă?
‎Pentru tine.
‎- Avem o sticlă de gin. ‎- Bună și aia.
‎Jack?
‎În seara asta, vreau să vorbesc ‎despre importanța sincerității.
‎Cu noi înșine.
‎Velma, vrei să începi?
‎- M-am săturat de pălăvrăgeală. ‎- Bine.
‎Măcar ești sinceră.
‎Încep eu.
‎Dacă e în regulă.
‎Da, desigur.
‎Sunt deprimat. De asta sunt aici.
‎Fetița mea a murit.
‎Și am încercat să mă duc după ea.
‎Nu e amuzant. Dar asta am încercat să fac.
‎Credeam că e din cauza lui Katie. ‎Ăsta era…
‎Ăsta era numele fiicei mele, Katie.
‎Dar, ca să fiu sincer,
‎am avut starea asta, ‎intermitent, de la 20 de ani.
‎Nu știu cum să scap de ea.
‎Eu…
‎Am fost la medic. Am luat medicamente.
‎Uneori, funcționează. ‎Da, mă simt mai bine.
‎Apoi, după o vreme…
‎renunț.
‎Pentru că n-am nevoie de rahaturile alea.
‎Pentru că mă descurc cu propria viață.
‎Renunțam la mine așa de repede!
‎Apoi renunț la oamenii care mă iubesc.
‎Adică la soția mea.
‎Soția mea…
‎Soția mea n-ar ști să renunțe.
‎N-ar ști de unde să înceapă.
‎Nu știe să renunțe.
‎Continuă să spere și să creadă
‎și să se miște în lume. ‎Și o urăsc pentru asta.
‎Dar, simultan, ‎o iubesc atât de mult pentru asta.
‎Atât de mult, încât…
‎vreau să nu renunț împreună cu ea.
‎Nu pentru ea.
‎Vreau să nu renunț cu ea.
‎Da, așa-mi petrec ziua.
‎O zi fericită.
‎Jack.
‎Găozarule!
‎Șervețel!
‎Știu.
‎Mulțumim, Jack.
‎Ia-l acasă! N-are sens să stea aici.
‎Ce fac?
‎Pune-i câteva picături de-astea ‎pe gât la două ore.
‎- Dacă poți. ‎- Se va trezi?
‎E greu de spus.
‎- Ce are pe aripi? ‎- Sunt legate, ca să nu poată zbura.
‎Chiar și dacă se trezește, ‎poate tot va trebui să…
‎Dacă nu se vindecă rana, ‎nu se poate apăra.
‎N-ar fi corect să-l eliberezi
‎când e în starea asta.
‎E ciudat.
‎Ce e ciudat?
‎Că micuțul ăsta ‎încearcă să supraviețuiască
‎în lumea asta dură de unul singur.
‎Graurii sunt diferiți de alte păsări.
‎Când se împerechează, ‎construiesc împreună cuibul
‎și-l apără.
‎Împreună.
‎Hrănesc puii împreună.
‎Nu sunt meniți să existe în lumea asta
‎de unii singuri.
‎Foarte subtil, Larry.
‎Mă gândeam eu…
‎Ia asta!
‎Măcar puțin.
‎Știi că-ți place asta.
‎Am citit că, dacă vorbești cu pacienții ‎în comă, își revin mai repede.
‎Haide!
‎Alo?
‎Sunt puțin ocupată, Jack.
‎N-am timp să te aud cum respiri.
‎Știi că nu ești singurul care suferă, da?
‎De când ne-a părăsit Katie, a fost…
‎Și apoi ai făcut ce ai făcut.
‎Ceea ce nu e în regulă, Jack.
‎Am ținut totul în picioare un an întreg
‎și n-am avut cinci minute
‎să-mi văd de sentimentele mele.
‎Nu am ajuns niciodată acolo, nu?
‎Și e cam egoist, nu, Jack?
‎Când te vei întoarce, ‎situația se va schimba.
‎Se vor spune diverse,
‎se vor vărsa lacrimi
‎și apoi vom trece mai departe.
‎Și vom găsi o viață diferită‎,
‎dar mai bună decât înainte,
‎pentru că nu mă interesează ‎să mă mai eschivez.
‎Și-mi vei cere scuze
‎că ai încercat să mi te răpești.
‎Vei spune asta în fiecare zi.
‎În fiecare zi, tot restul vieții.
‎Ceea ce înseamnă ‎un timp foarte îndelungat.
‎Pentru că vom avea o viață lungă.
‎Și o vom trăi împreună.
‎Acum îți voi închide în nas. ‎Ca să fim chit.
‎Pentru că și tu mi-ai închis în nas…
‎Trebuie să hrănesc o pasăre
‎pe care am încercat s-o omor.
‎Poți să înțelegi?
‎Ești însurat, nu? Presupun că ești.
‎Măcar ești monogam?
‎Măcar? Nu știu.
‎Păsările sunt monogame?
‎Nu știu cum funcționează.
‎Poftim tubul!
‎Haide!
‎ASCULTĂ-ȚI INIMA
‎Excelent, Sarah! Ai grijă la degete!
‎Seamănă cu poza. Foarte frumos!
‎Velma, ce avem aici?
‎Vezi? Ai comutatorul.
‎Intră aici.
‎Îl pornești și stă în sus.
‎- Sus. ‎- Da. E creativ.
‎Eu cred
‎că ai uitat ceva.
‎- Gaura? ‎- Da!
‎Pot să-l las așa?
‎Cum ar mai funcționa?
‎Trebuie să funcționeze?
‎Nu, probabil că nu.
‎E minunat.
‎Mulțumesc.
‎Arată bine pomul.
‎- Cum dormi? ‎- Bine.
‎Cum te simți?
‎- Ești om cu tabieturi. ‎- Deci te simți bine.
‎Da, așa e.
‎Dar dacă nu mă mai simt bine? ‎Dacă nu ține?
‎E o posibilitate.
‎Pot spune că timpul nostru împreună ‎nu m-a prea ajutat?
‎Dar ai făcut progrese.
‎Așa e.
‎Nu știu dacă a fost datorită ție.
‎Mereu vei avea zile bune și rele.
‎Voi duce dorul vorbelor tale.
‎Așa, viața e predictibilă.
‎Acceptă rutina!
‎Îți face bine.
‎Da, rutina vieții.
‎Faci cina, te culci, te trezești, ‎faci patul, îți săruți soția.
‎Până la urmă, ‎vei reveni la muncă, printre copii.
‎Poate te ocupi iar de grădină.
‎Într-o zi, vei spune numele fiicei tale ‎fără să te mai gândești la el.
‎Îți va scăpa
‎amintindu-ți, nu regretând.
‎Atunci se va termina.
‎Frumos spus!
‎Mulțumesc.
‎Poate mai e speranță pentru tine.
‎Hopa!
‎Nu face asta!
‎O să te ridic.
‎E în regulă.
‎Hopa sus!
‎Nu mi-e frică de tine.
‎Ești foarte mic.
‎Și casca mea e foarte aproape.
‎Te duc afară.
‎Cred că s-a înșelat în privința ta.
‎Poate că și eu.
‎Așa. Haide! Zboară!
‎Hai, zboară! Du-te, te rog!
‎Du-te!
‎Zboară! Hai, zboară!
‎Zboară! Așa.
‎Du-te, ticălosule!
‎Ți-am zis de fotoliul rabatabil?
‎Poate.
‎Din imitație de piele.
‎Miroase puțin a pastramă.
‎E un miros care-mi place.
‎Știi, mă gândeam
‎că o canapea modulară ‎ar merge în camera aia.
‎Unde?
‎În ungherul cu fereastră, spre interior.
‎Unde se juca Katie.
‎Cred că merge.
‎Eu…
‎ți-am făcut ceva.
‎E minunat.
‎Nici nu știi ce e.
‎- Are un scop? ‎- Da, e goblen de întrerupător de lumină.
‎Ei bine…
‎N-are gaură pentru comutator.
‎Îi trebuie ca să funcționeze?
‎Da. Adică,
‎trebuie o gaură pentru comutator. ‎Altfel, nu poți aprinde sau stinge lumina.
‎Și atunci?
‎Îmi pare rău!
‎- Ne descurcăm noi. ‎- Nu. Eu…
‎Îmi pare rău pentru… tot.
‎- Meriți ceva mai bun. ‎- E în regulă.
‎E în regulă.
‎Presupun că…
‎îmi ierți totul pentru asta.
‎Îi facem o gaură.
‎Ce inteligent!
‎Îi facem o gaură.
‎Altfel, forțezi alegerea
‎între întuneric deplin ‎și lumină permanentă.
‎Și e cam nebunesc.
‎- Fără supărare. ‎- Așa e.
‎Așteaptă
‎Așteaptă un minut
‎Am ceva de spus
‎Nu îți cer
‎Să mergi mai departe sau să uiți
‎Dar sunt zile mai bune
‎- O să fie bine. ‎- Să greșești
‎În toate și să admiți
‎Nu e o salvare
‎Dar să fii iubit
‎Ca un cântec pe care-l ții minte
‎Chiar și când te-ai schimbat
‎- Spune-mi despre el! ‎- Spune-mi
‎Am trecut ca o tangentă?
‎Sau am mințit?
‎Te-am făcut să cazi
‎Din picioare?
‎Mi-am făcut de rușine familia?
‎Am arătat când eram slabă?
‎Orice ai fi văzut
‎Nu mă reprezintă
‎Da, nu mă reprezintă
‎Oare sunt ca o binecuvântare
‎Pentru toți pe care-i întâlnesc?
‎Când vei cădea
‎Te voi ajuta să te ridici
‎În picioare
‎Oare petrec timp cu familia?
‎S-a văzut când eram slabă?
‎Trebuie să recunosc, mi-e puțin teamă.
‎Când asta e ceea ce vezi
‎Și mie.
‎Voi fi eu
‎Pune-ți asta!
‎Bine. Morcovi, roșii și o salată.
‎- Dacă ajungi la castraveți, ia doi. ‎- Bine.
‎La trei?
‎Unu, doi, trei!
‎Am trecut ca o tangentă‎?
‎Sau am mințit?
‎Te-am făcut să cazi
‎Din picioare?
‎Mi-am făcut de rușine familia?
‎Am arătat când eram slabă?
‎Orice ai fi văzut
‎Oare petrec timp cu familia?
‎Am arătat când eram slabă?
‎Când asta e ceea ce vezi
‎- Voi fi eu ‎- Ce mama…
‎Nenorocitule!