Din episoadele anterioare…
- O să avem un copil. - Da.
Nu e nimic între mine și Evan.
Te răpește și te duce într-un loc romantic.
Evan, sentimentele mele pentru tine sunt total…
Voiam să-ți ofer un post la firma mea.
- Ai făcut închisoare? - Nu caut scuze.
- Înțeleg dacă vrei… - E Buzz.
„Vrei să-mi împrăștii cenușa peste insulele Chesapeake Bay?”
Ne dăm nițel cu avionul.
Ultimul contact radio a fost la 16:30.
Au încercat adineauri. Nimic.
Cei de la aerodrom nu au auzit nimic.
- Niciun apel SOS? - Nimic.
- E bine, nu? - Furtuna se apropie.
Tata știe ce face. Va ajunge acasă înaintea furtunii.
- La ce oră ajunge pe coastă? - Cam acum.
E bine, nu?
E bine.
Alo?
Da. Când s-a întâmplat asta?
Bine. Știu, mersi. Ține-ne la curent.
Amicul meu de la Paza de Coastă a primit un apel SOS la apusul soarelui.
Se auzea prost, dar cred că era tata.
Ce a zis?
Că are probleme mecanice
și că încearcă să aterizeze pe o insulă de lângă coastă.
Apoi au pierdut legătura.
- Îl caută. - O să-l găsească.
Cum e furtuna?
Nu e a bună.
Nu are rost să nu dormim toți.
Mergeți acasă. Vă sunăm când aflăm ceva.
- Imposibil! - Exclus!
Bine. Să mă ajute cineva să fac cafea.
O să fie o noapte lungă.
Decofeinizată?
Normală.
Megan.
Ai nevoie de ceva, draga mea?
Nu.
De Mick.
Am nevoie de Mick.
Sigur e bine.
De unde știi?
Dacă ar fi pățit ceva, aș fi știut.
Sunt atâtea lucruri pe care nu i le-am spus…
Ce i-ai fi spus?
Că îl iubesc.
Că îmi place de el.
Îmi place bărbatul care a devenit.
S-ar putea să vreau să-mi petrec toată viața cu el.
Alo?
Da.
Excelent! Mersi că ne-ați anunțat. Venim acum.
- L-a găsit Paza de Coastă. - Slavă sfinților!
- E bine? - O să fie bine.
E cam tăvălit. Îl duc la spital.
- La spital? - Da. Cine vine?
- O sun pe Abby. - Bine.
URGENȚE
Tată!
- Hei! - Tată!
- Ești în scaun cu rotile? - Nu exagera, pot să merg.
Ăsta e protocolul. Nu, Teddy?
- Mă bucur să te văd, tată. - Și eu.
- Bună! - Bună!
M-ai inspirat să scriu o proză scurtă.
- Pot s-o citesc? - Nu cred că o să-ți placă.
Te împing eu. Vrei să dăm în judecată pe cineva?
Mă mai gândesc.
- Mă bucur că ești bine. - Mersi.
Mick…
Bună!
- Scuze. - Nu-i nimic.
- Uită-te la mine. - Da.
Ești bine?
Sunt bine. Serios.
Doar câteva zgârieturi și un braț rupt.
Am pățit mai rău pe terenul de fotbal.
Dacă ai fi murit, te omoram!
PRIMIRE URGENȚE
- Haide! - Să mergem acasă.
Da.
Uitați ce e… Îmi pare rău că v-am speriat.
Cred că mă credeți un idiot.
Ești teafăr. Asta e important.
Și da. Ești idiot.
Ce s-a întâmplat?
Trebuia să fie un zbor scurt.
Ca să scutur cenușa lui Buzz.
Așa de târziu?
Urma să fiu plecat doar o oră și să mă întorc până se întunecă.
- Dar nu a fost cazul. - Nu.
S-a așternut ceața pe neașteptate peste țărm și am rămas…
- A trebuit să aterizezi de urgență? - Nu neapărat.
A fost o aterizare necesară și urgentă.
Așa ceva nu există.
Ba există.
Mick, te-ai prăbușit.
Cred că e o chestiune de semantică.
Aș zice că am așezat avionul pe o limbă de pământ,
fără pistă și cu copaci, pietre și tufișuri, destul de dificil.
- Te-a găsit Paza de Coastă? - Da.
Destul de repede. Am tot spus asta.
Când am aterizat, aveam un unghi agresiv.
Când am atins solul, transmițătorul de urgență al coordonatelor a intervenit
și m-au luat imediat.
Acum rămâne doar să recuperez aparatul
și să-l duc la reparat la aeroport.
Eu sper că l-a luat oceanul.
Știu că ești supărată, dar…
Supărată? Mick, credeam că nu te mai vedem.
Cum poți să-mi faci una ca asta? Nouă, tuturor!
- Îmi pare rău. - Nu!
Nu-ți dai seama că sunt oameni care te iubesc, care țin la tine
și care ți-ar duce dorul?
Ce rost are?!
Se bucură că ești bine.
Bună!
Nu ai somn?
Am început să mă gândesc cât de stupid e
că gravidele au tot felul de pofte.
Da?
Și am început să am poftă de unt de arahide și avocado.
Dar nu avem avocado.
Îți aduc eu.
Nu am apucat să-i spunem familiei tale despre bebeluș.
Știu, dar…
- Nu era momentul. - Așa e.
- Va veni momentul potrivit. - Da.
Dar acum e momentul să aduci avocado.
- Am pornit. - Mulțumesc.
Ce noapte…
Într-adevăr.
Te doare capul?
Puțin.
Bei prea multă cafea.
Poate că nu beau destulă.
Trebuie să găsesc o asistentă pentru cabinet.
O juristă?
Da. Și cineva care să-mi facă programul și să-mi aranjeze întâlniri.
Mă pot ocupa eu de asta. Până găsești un om permanent.
Mersi, buni.
Nu, serios.
O nimica toată.
Răspunzi la telefon, iei mesaje, faci programări.
Făceam asta pentru bunicul tău când era la început.
Da. Dar tehnologia s-a schimbat.
Da. Pe vremea mea, foloseam telegraful.
Și porumbei călători, desigur.
Connor, bunica ta e în pas cu vremurile.
Trimit SMS-uri cu tot cu emoji-uri.
Știu că trimiți emoji-uri, buni.
- Deci așa rămâne. - Poți răspunde la telefoane.
Dar nu uita că e doar pentru azi.
Desigur. Nu-ți permiți să mă ții mai mult.
- Haide! - Bine. Hai!
Salut, Mick!
- Salut, Evan! Ce mai faci? - Întrebă tipul cu mâna în ghips.
- Am auzit veștile. Am venit să te văd. - Sunt bine.
Ai zis că vrei să discutăm schimbările privind hotelul.
Voiam să mă asigur că accepți ajustările făcute de arhitect.
- Da, cred că a făcut treabă bună. - Și eu.
- Ești dreptaci? - Nu, stângaci și mă mândresc cu asta.
Atunci, ai fost deștept să-ți rupi brațul drept.
Așa am zis și eu.
Ce mai face Abby? E tot în Ohio?
- E bine. Își face treaba. - Bine.
Ia loc! Vreau să vorbesc ceva cu tine.
Bine.
Ai observat că eu și fiica mea suntem direcți.
Absolut.
Abby mi-a zis că ai încercat să o furi de la mine.
Da.
Am o mare problemă cu felul în care ai procedat.
Serios?
Da. Trebuia să vii mai întâi la mine.
De modă veche și direct.
- Pentru că e fiica ta? - E partenera mea.
- Înțeleg. - Chiar?
Chiar înțelegi?
Da.
- Acum o să mă lovești? - Dacă nu aveam mâna în ghips…
E groaznic!
Dar sunteți sigur că aveți nevoie de un avocat?
Ați încercat să vă înțelegeți cu el?
Sunați-mă și spuneți-mi cum a mers.
Cabinetul de avocatură Connor O'Brien.
Da, domnule doctor Laurence.
Știu.
Serios?
Mare păcat…
I-ați explicat?
Poate rezolvă el. Merită încercat.
Sunați-mă să-mi spuneți cum merge.
Bine. Pa!
Ce faci, buni?
Răspund la telefon.
Văd. Nu primesc niciun apel.
Da. Le filtrez eu.
Să nu te deranjez.
Majoritatea oamenilor vor doar să se plângă.
Știu. Asta fac avocații.
Dar noi îi taxăm cu ora pentru asta.
Majoritatea avocaților. Nu și Connor al meu.
El nu ar profita de oameni.
Cabinetul de avocatură Connor O'Brien. Un moment, vă rog.
Altceva?
- Când am următorul interviu? - După prânz.
Am făcut supă.
Excelent!
Alo?
Am decis să folosesc piatră locală pentru zidurile de sprijin. Ce zici?
E bine. Dar am discutat deja asta.
Am discutat tot ce ai propus.
Voiam să mă asigur că totul e clar.
Evan, poți să vii în vizită pur și simplu.
- Nu ai nevoie de o scuză. - Mersi.
- Vrei să mănânci? - Da.
- Nu vreau să deranjez. - Nicio problemă.
Să vedem ce avem.
Avem ouă. Unt de arahide.
Am putea încropi ceva.
Avem ciuperci.
- Păi… - Haide, lasă…
Ai doar un braț funcțional.
- Dă-mi voie. - Gătești?
Știu să fac ouă.
- Mănânci micul dejun la prânz? - Da.
Și eu.
Îți fac celebra mea omletă à la „ce ai în frigider”.
Unde ai crescut, Evan?
Gainesville, Florida.
Dar știi deja asta.
- E suficient să mă cauți pe Google. - Îi caut doar pe morți.
- Îmi place asta la tine. - Mersi.
- Ai frați sau surori? - Nu. Singur la părinți. Nu se vede?
Mă gândeam eu.
- Nu l-am cunoscut pe tata. - Trebuie să fie greu.
Mama s-a descurcat.
Da. Cred că e o femeie specială.
Da, era.
Îmi pare rău.
Și mie.
Scuză-mă.
Alo?
Da. Mulțumesc mult.
Ajung acolo cât pot de repede. Mersi.
Era Paza de Coastă.
Mi-au salvat avionul. Sau ce a rămas din el.
- Vrei să-l vezi? - După omletă.
Vin cu tine.
Mandrake, ia-ne în 15 minute.
Să vedem.
- Dar tatăl tău e bine? - Da.
M-am bucurat când l-am văzut în scaunul cu rotile.
Nu-mi închipui…
În același timp, s-a format o proză scurtă în capul meu.
Așa fac scriitorii. Nicio tragedie nu e irosită.
Înseamnă că te pot inspira.
- Nu? - Da.
Luke?
Bună ziua, dle Sullivan!
Ce mai faci? Ai o secundă?
Bree O'Brien, el e Bennet Sullivan. Ofițerul meu supraveghetor.
Prefer să mă consider îngerul tău păzitor.
- Te țin pe calea dreaptă. - Cam așa.
- Ce te aduce aici, dle Sullivan? - Hai să vorbim în particular.
Poate rămâne.
Bine.
Situația nu arată bine, Luke.
Mai întâi îți schimbi locul de muncă și reședința fără să-mi spui.
V-am spus. Am discutat.
În plus, întârzii la întâlnirile noastre.
Am explicat motivul.
„Probleme cu mașina”? Pe bune?
Ați zis că e-n regulă.
Am zis că e-n regulă dacă nu mai încalci regulile.
Dar a venit asta.
E ultimul test antidrog, Tatum.
Ai ieșit pozitiv la amfetamine.
AMFETAMINE: POZITIV
Vom avea o audiere la comisie. Dar…
Se pare că te întorci la North Branch.
Poți păstra asta. Doamnă…
Nu e adevărat. Nu am luat amfetamine.
Luke?
Luke…
Dacă ai luat, trebuie să-mi spui.
Bree, jur.
Nu am luat niciodată amfetamine.
Bine.
Deci e un test eronat și poți face altul.
Nu are rost. Sullivan m-a luat în vizor.
Cu atitudinea asta n-ajungi nicăieri.
- Va fi o audiere, nu? - Da.
Excelent. Ne vom opune.
Nu te întorci la închisoare.
E cam distrus avionul.
Da. E mai rău decât credeam.
L-ai făcut varză.
Așa e.
Mick, e un miracol că ești în viață.
Tocmai mi-am dat seama de asta.
Fă-mi o favoare…
Nu-i spune lui Abby cât de rău e.
Nici lui Megan, nimănui. Să nu-și facă griji.
Am înțeles. Păstrez secretul.
O să-mi lipsească avionul.
- Îl ai de mult? - De zece ani.
Piper Seneca.
L-am adorat.
Nu cred că poate fi reparat.
Nici eu.
Îți poți lua altul.
Poate.
Te pot ajuta.
Dacă ai nevoie.
Ajutor?
Te pot ajuta să cumperi altul. Mi-ar face plăcere.
Nu, mersi.
- Am vrut să zic… - Las-o baltă!
N-am vrut să te jignesc.
Nu m-ai jignit. Dar ai grijă.
Expoziția asta o va repune pe mama ta pe harta artistică.
Nu mă gândesc la asta.
Hai… Ar putea fi un triumf pentru tine.
Încununarea carierei tale.
Ar trebui să fii mândră. Ar trebui să fie mândră.
Voi fi la final.
- E extraordinar, mamă! - Mersi, Kev.
Mă bucur că tatăl tău e în siguranță.
Și eu.
Deși a fost distractiv să văd cum îl iei la rost.
Da. Eram nervoasă.
Arată că îți pasă.
Da.
Voiam să-ți zic ceva.
Sunt mândru de tine.
- Mersi, dragule. - Da.
AVOCAT CONNOR O'BRIEN
Mulțumesc că ai venit. Te anunț eu.
Ce zici de el?
E probabil cel mai bun dintre toți. Păcat că nu are pregătire juridică.
Mai e o persoană.
- Trimite-o. - Sigur, șefu'.
Bună!
Margaret. Margaret Keller!
Connor O'Brien!
Ce cauți aici? Nu ești la DLP?
Sigur. Dacă aș mai lucra acolo.
Sper că n-ai fost concediată din cauza mea.
Nu. Mi-am dat demisia.
Imediat după tine. Am ținut un discurs grozav.
- Să mă fi auzit… - Păcat c-am ratat.
Le-am zis că nu pot lucra pentru o firmă
care-i tratează pe oameni cum te-au tratat pe tine.
Nu am făcut Dreptul ca să devin un asemenea avocat.
Vreau să-i ajut pe oameni, nu să fac bani.
Ai zis tu asta?
Da. Și câteva cuvinte pe care nu le pot reproduce
pentru că bunica ta trage cu urechea.
Nu trag cu urechea!
Te credem, buni!
Când ți-ai dat demisia, mi-am zis că vreau să lucrez cu un tip ca ăsta.
Așa că am venit.
Rămâne un singur lucru de spus.
Bine ai venit!
Mulțumesc.
Ce-a durat așa mult?
Ție, o cafea cu spumă de lapte și mie, un cappuccino.
Mulțumesc, domnule.
Mick a fost ofensat când m-am oferit să-i iau un avion.
Nu ofensat, ci insultat, dle. E o diferență.
Am jucat cartea bogătașului, nu?
Domnul O'Brien e un om mândru.
Ar fi trebuit să-mi dau seama. Nu știu de ce am făcut asta.
Dacă ar fi să presupun, dle,
ați început să țineți la orașul acesta.
Nu știu ce să zic. Îmi place orașul, țin la familia O'Brien.
Dar nu cred că-mi afectează judecata.
Înseamnă că greșesc, dle.
Sau poate există alt factor de care ați uitat.
Căutând titluri de proprietate, am descoperit documente înregistrate
pentru proprietatea dumneavoastră.
- Fostul proprietar a oferit o înlesnire… - Bună, Connor!
Nu vreau să te deranjez. Știu că ești ocupat.
- Îmi face bine. Salut, Luke! - Connor.
Ce s-a întâmplat?
Avem nevoie de ajutor.
Bine. Luați loc.
Bine, mersi.
Juri că nu ai luat droguri?
Jur. Jur!
Connor, mi-am dat toată silința să-mi refac viața.
Nu mă pot întoarce la închisoare.
Nu pot!
E important.
- Când e audierea? - Peste trei zile.
Trei zile.
Nu știu multe despre eliberarea condiționată.
Mersi. Înțeleg.
Nu. Trei zile sunt suficiente ca să învăț.
Îmi poți elibera programul? Nu ar trebui să fie așa greu.
Cineva să comande cafea.
Mulțumesc.
Nu-mi mulțumi încă.
Presupun că vei face alt test?
Absolut.
Bine. Concentrează-te, te rog.
Ai luat alte medicamente?
Orice medicamente.
La The Bridge… N-ai luat o pastilă de alergie?
Ba da. Cred că le am la mine.
Da. Perfect!
Antihistaminicele conțin ingrediente care pot da un fals pozitiv.
Mulțumesc.
Din păcate, nu e cazul acestor pastile.
Bun. Pot să înțeleg de ce m-ai înțeles greșit.
Nu. Lasă.
E limpede. Ești un om mândru. Pot să-nțeleg că cineva din generația ta…
Ce?
Fac gafă după gafă, nu?
Cam așa.
Știu că ai intenții bune.
Chiar înțeleg.
Poate că sunt mai sensibil acum. Hai s-o lăsăm baltă.
- Da? - Da.
Sună bine.
- Te doare brațul? - Da, mă doare.
Mă dor spatele și picioarele.
Mă doare și capul, mă dor toate.
Ai trecut printr-un accident grav.
Nu a fost așa rău. Am fost mereu în control.
Dar ți-a fost frică?
Să-mi fie frică?
Am fost înspăimântat.
Nu treci ușor peste un asemenea incident.
- Vrei să discutăm? - Nu.
Contează că sunt în viață.
E un mod de a trata situația.
Ții totul în tine. Pretinzi că nu s-a întâmplat nimic.
Așa procedează generația mea.
Are tendința să te afecteze când te aștepți mai puțin.
S-ar zice că vorbești din experiență personală.
Posibil.
Vrei să discutăm?
Nu. Nu neapărat.
Acum mă înțelegi și pe mine.
Touché.
Povestește-mi.
Te rog.
Bine. Păi…
Aveam 18 ani.
Eram pe locul din dreapta.
Mergeam noaptea.
Nu știu dacă ea băuse.
E posibil. Sau poate că a adormit.
Am lovit podul de peste promenadă. Nu știu ce viteză aveam.
Eu nu purtam centura.
M-au ajutat airbagurile, dar mi-au afectat spatele.
Am scos-o…
dar…
nu a supraviețuit.
Groaznic.
De asta nu conduci?
Și de asta.
În plus, Mandrake zice că sunt un pericol la volan.
Fata. O cunoșteai bine?
Da.
Era…
Era mama.
Vai…
Alo?
Connor!
Trezirea!
- Ești bine? - Da.
Cred că…
- Ai dormit aici toată noaptea? - Da.
Ce zi e?
E ziua aceea.
Vineri. Azi e audierea.
Da. Sunt gata.
Mai ai aspirine?
Câte ai luat?
Câte sunt într-un flacon?
- Nu mă dădăci! - Nu te dădăcesc. Suntem prieteni.
- Tragi de tine prea tare. - Trag de mine suficient.
E vorba de libertatea unui om.
- Cât avem până la audiere? - Trei ore.
Trei ore. Să trecem la treabă.
Luke a trecut al doilea test. Asta e bine, nu?
Nu înseamnă nimic.
Doar că nu a luat droguri când a făcut testul.
Trebuie să găsesc ceva mai mult,
nu doar că e un tip de treabă care merită a doua șansă.
Găsești tu ceva.
Până la ora 11:00?
Am încredere în tine.
Ești cam singura.
Bine. Pagina 43, secțiunea 3…
Ai luat?
Da. Suc de vanilie și chipsuri cu aromă de grătar.
Mulțumesc.
- Nu știam că-ți place aroma de grătar. - Nici eu.
Nu-mi pot controla poftele. E vina copilului.
Hei, fii rezonabil!
A trebuit să merg la două magazine ca să găsesc sucul.
Am trimis flori la expoziție pentru mama ta.
Ești drăguță, dar nu trebuia.
- Mama știe că suntem ocupați. - Știu, dar e o seară importantă.
În plus, vreau să mă port frumos cu mamele.
Asta pot înțelege.
Salut! Am revenit.
Ai auzit? Ne purtăm frumos cu mamele.
Mai ales tu, că vei avea o mamă extraordinară.
Ai auzit, micule Declan?
Ajunge cu numele irlandeze.
- Declan? - Da.
De ce nu-i zici Gulliver?
Micul Gulliver O'Brien, dă din picioare și crește.
Ajunge.
Trebuie să-mi termin rapoartele și să devorez chipsurile.
Doamnă locotenent!
Cum facem?
Vrei să mint sau să spun adevărul?
Lasă.
Îți place de el, nu?
Așa cred. Sunt conștientă că situația are multe fațete.
E bine că știi în ce te bagi.
Știm vreodată cu adevărat în ce ne băgăm?
- Adevărat. Salut! - Salut!
- Ești pregătit? - Da. Sunt pregătit.
Să mergem!
Luke, nu uita să fii tu însuți. Tu ești cea mai bună apărare.
Bine, am înțeles.
- Ești bine? - Sunt un pic amețit.
- Stai jos. - Nu, e-n regulă. Trece.
Da. Sunt bine.
- Sigur? - Da.
Connor!
- Ce e? - Nu știu.
Nu cred că sunt bine.
- Bine. Ce… Ce facem? - Cheamă un medic!
- Întinde-te. - Nu. Audierea.
Le voi explica.
- Te țin eu. - Bine.
Ți-am zis să nu-mi mulțumești încă.
Alo? Da. Sun în legătură cu Connor O'Brien.
Mulțumesc.
Ai avut dreptate.
Ar fi trebuit să te întreb înainte să-i ofer postul lui Abby.
N-o să se mai repete. Nu-mi place să racolez oameni.
Nu ar fi acceptat, nu-ți face griji.
E o persoană specială.
Nu te contrazic.
- Când se întoarce? - Mâine.
- A fost plecată mult timp. - Patru zile.
E mult.
Da, aproape o săptămână.
Da. M-aș bucura să o revăd.
Toți îi ducem dorul.
Mick, ce ai zice dacă aș invita-o pe Abby în oraș?
În oraș?
- Unde? - La cină.
Sau la prânz. Sau la o cafea.
- La întâlnire? - Oarecum.
Îmi ceri permisiunea să-mi curtezi fata?
Cam așa ceva. S-o curtez.
Abby e o femeie în toată firea. Face ce vrea.
- Știu. - Dar mersi de întrebare.
Ce zici?
Zice „da”.
Hei! Cum te simți?
Medicul a zis că a fost un episod de amețeală.
Lipsă de somn și deshidratare.
- O să te ud ca pe o plantă. - Cum a fost la audiere?
- Margaret a obținut amânarea. - Mulțumesc mult.
- Am timp de pregătire. - Sigur ești bine?
Sigur. Medicul mi-a dat un suc și m-am simțit mai bine.
O să-mi notez. Mai mult suc.
- Ești sigur? - Da, sunt sigur. Mersi.
Mergeți acasă și așteptați vești.
Bine.
Connor.
Nu mai face asta.
- Bine. - Mă sperii.
- Ai grijă de tine. - Deja am. Nu vezi?
- Pa! - Pe curând!
- Mai vorbim. - Pa!
Of…
Doar un episod de amețeală?
Credeam că-mi explodează inima.
Ce a zis medicul, cu adevărat?
A fost cât pe ce să fac atac de cord.
Ce?
Fac mai multe analize săptămâna viitoare.
Nu ar trebui să stai la pat?
Așa zicea doctorița.
Ce altceva ar mai trebui să faci?
Să mă odihnesc.
Să țin regim.
Să beau apă, nu cafea.
Să fac sport.
E important să mă relaxez.
Excelent! Relaxare.
Pe lângă toate cele, trebuie să muncesc la relaxare.
Ar trebui să cer și opinia altui medic.
Cauți un medic care să-ți zică să bei mai multă cafea
și să-ți ridici nivelul de stres?
Cine știe? O exista.
Bine. Să ne apucăm de treabă.
Mă gândeam că fac roșii umplute cu feta.
Da, cu unt aromat cu usturoi.
Mă sună tata. Ne vedem acasă.
Ce faci, tată?
- Poți vorbi? - Sigur.
Adică ești singur?
Da. Oarecum.
Voiam să te avertizez.
În legătură cu ce?
E posibil să auzi niște chestii în zilele următoare
și voiam să te previn.
În legătură cu ce?
Am avut ghinion.
Investiții și așa mai departe…
Ce vrei să zici?
Mă descurc, nicio grijă.
Dar e posibil să apară niște publicitate neplăcută.
Tată, despre ce vorbești?
Tată?
Să nu crezi tot ce auzi.
Și David…
Te iubesc.
- Cum stai cu stresul acum? - Și mai rău.
De câte ori zicea să ne golim mintea, mă gândeam la cazul lui Luke.
Atunci ai căzut?
Nu. Atunci am decis ce cravată să port la tribunal.
Cred că trebuie să încerci ceva mai simplu.
Ce faci când vrei să te calmezi?
O să sune aiurea.
Nu te judec.
Casa unde am crescut avea o vatră de foc.
E lângă apă, în curtea din spate.
Stăteam acolo…
frigeam bezele și cântam…
Discutam despre orice.
Tu și mai cine?
Familia mea.
Fratele meu, surorile mele.
Sunt cam nebuni, dar îi iubesc.
Vezi? Ești deja mai calm.
Nu-i așa? Ce crezi că înseamnă?
Poate că provii dintr-o familie fericită.
Asta înseamnă că nu ai toate informațiile.
Cred că am auzit destule.
Nu uita de expoziția mamei tale diseară.
Da.
Vrei să vii cu mine?
- Bunica ta va fi acolo? - Sigur.
Atunci, da.
Tare!
Am nimerit ultima postură, Savasana.
- Genial! - A fost superb.
PICTURILE LUI ARTHUR DRISCOLL
Da.
Nu știam că Chesapeake Shores e un oraș artistic.
Suntem plini de surprize.
Margaret! Sper că fiul meu nu te muncește prea tare.
Se muncește singur de două ori mai tare.
Bună!
Ai văzut ce de lume?
- Nici că se putea să iasă mai bine. - Da.
- Nu pot respira aici. - Luăm puțin aer?
- Te rog. - Bine.
Arthur, nu-i așa că nu-ți face plăcere toată treaba asta?
Glumești?
Niște trepăduși care urmează ultima modă.
Mi-e lehamite.
O lăsam pe Elaine să se ocupe de asta.
Ei îi plăcea jocul ăsta.
Eu voiam doar să pictez.
- Serios? - Da.
Când terminam, nu-mi mai păsa ce se întâmplă cu un tablou.
- Dacă era pe placul criticilor sau nu. - Da.
Nu-mi păsa decât de acea senzație de pensulă pe pânză.
Atunci, de ce ai acceptat să treci prin toate astea?
Pentru Elaine.
I-ar fi plăcut ideea…
să am o ultimă ovație.
Dacă ar fi după tine, ce ai vrea să faci?
Dacă ar fi aici?
Aș prefera să dansez.
- Picturile sunt incredibile! - Știu.
- Uită-te la asta. - Uimitor!
Vreți să beți ceva?
Mă încumet să merg la bar.
- Ar fi grozav. - Sigur.
- Bine. Urați-mi noroc. - Noroc!
Mersi.
Cum e, cu adevărat?
Cum adică?
Ce i-a spus medicul, cu adevărat?
De ce mi-ar spune mie mai multe decât vouă? Sunteți familie.
Știu cum e. Lucrați împreună, sunteți foarte apropiați.
Nu știu ce să zic.
Bine.
Dar ai grijă de el.
Continuă să faci asta. Are nevoie.
Ai vorbit ca o soră mai mare.
Ai vorbit ca o soră mai mică.
- Ești bine? - Ce? Da.
De ce?
Ceva te frământă.
Bine.
M-a sunat tata azi și…
Îl cunoști, știi cât de discret este.
- Foarte. - Și mi-a zis
că are probleme.
La finalul conversației…
mi-a zis că mă iubește.
Nu a mai zis niciodată asta.
Cred că s-a întâmplat ceva grav.
L-am sunat încontinuu.
I-am lăsat mesaje, nimic.
Ai vorbit cu mama ta?
Nu am vrut să o supăr, dacă nu e la curent.
Cunoscându-mi părinții, nu cred că e la curent.
Mersi că mi-ai zis.
- Mersi că m-ai pus la curent. - Desigur.
Ce suav arăți…
Serios? Speram să fiu spilcuit.
Tuturor le-a plăcut expoziția. Felicitări!
Da.
- Poftim. - Mulțumesc.
M-am concentrat mult pe asta, nici nu știu ce o să fac mâine.
Am eu o idee.
- Serios? - Da.
Nu am discutat încotro mergem, nu-i așa?
Am evitat asta.
Așa este.
Nu eram sigur că vrei să discutăm.
Eu nu eram sigură că tu vrei să discutăm.
Poate că nu voiam.
Dar acum vreau.
De când eram în avion…
Făcând aterizarea necesară de urgență.
Da, întocmai.
Mă rog, Abby se descurcă grozav cu afacerea. Și…
„Și”…
Dacă mi-aș lua liber?
Serios?
Ca să faci ce anume?
Să călătorim.
Mereu am plănuit asta.
În jurul lumii.
Doar noi doi.
Mi-ar plăcea.
Ești gata? Dacă ne grăbim, ajungem la expoziție.
Da, putem lua mașina mea de serviciu. Și nu ai voie să pui sirena.
Postul de locotenent te-a schimbat.
Scumpo, ești bine?
- Nu mă simt bine. - Sarah!
Hei!
Hei, scumpo!
Scumpo!
- Din episoadele viitoare… - Vreau să rămână între noi.
- Vrei să ieși cu mine? - Mă întreb dacă e un tip dulce.
Și Jay?
Vreau să știu dacă vom rămâne doar prieteni.
- Getty? - Nu ar fi distractiv?
Nu vreau să renunți la slujba ta de vis pentru mine.
- Mini bezele. Cum de mă cunoști așa bine? - Semănăm mult.
Am fost la bancă. Fondul meu fiduciar e pe zero.
Subtitrarea: Cristian Drăghici