Din episoadele anterioare…
Dle Driscoll, puteți confirma că ați pictat asta?
La treabă! Să protejăm orașul. Hai, Karl!
- Mi-a zis Karl? - Appalachian Trail, Mick.
Cred că azi nu ați face nici 16 km pe poteca aia.
De ce nu? Te bagi?
Tu vei conduce proiectul.
Nu e cazul să ne temem că ne jignim reciproc. Deja ne-am jignit.
Dilpher e client?
Avem peste 150 de avocați. Nu crezi că există conflicte de interese?
Fă-ți treaba. O să ne descurcăm noi cumva.
Connor!
Ai făcut treabă bună la tribunal!
- Mulțumesc. - Absolut.
În seara asta, la 18:00.
Cocktailuri la mine în birou. Nu vreau să aud scuze.
Sună bine, domnule.
Te rog, spune-mi Bob.
S-a făcut!
Connor, suntem foarte încântați de munca ta în cazul MacLeod.
Apreciez că dv. și Linda mă lăsați să lucrez la el.
Într-o bună zi, o să-mi spui Bob, sper.
Scuze, Bob.
Am spus într-o bună zi.
Nu încă.
Glumesc.
Nu-ți cere scuze pentru bunele maniere. Arată bună creștere.
Familia înseamnă totul. Nu-i așa, Linda?
Absolut.
Ascultă…
Știu că ai lucrat pentru unchiul tău, Thomas O'Brien.
Ai lucrat și pentru tatăl tău?
Păi…
Am lucrat în construcții ca să fac un ban în liceu.
După ce ai devenit avocat.
Ai făcut muncă juridică pentru O'Brien Construction and Development Group?
Are legătură cu cazul Dilpher?
Am fost asigurat că va fi un zid de protecție.
- Ne întrebam și noi. - Încerc să-ți cunosc istoricul.
Ce știi despre modul cum lucrează tatăl tău?
Nu mă simt în largul meu să discut despre asta.
Nu se simte în largul lui…
- Nu vreau să înțelegi greșit. - Nu pot să înțeleg altceva.
Am atins o coardă sensibilă.
Nu o coardă sensibilă.
O limită morală.
O'Brien, calmează-te.
Dacă tatăl tău e nevinovat,
nu ai de ce te teme, nu-i așa?
Arătăm grozav.
Știam că arătăm grozav sau nu ne interesa?
Arătăm grozav și acum.
Sunt două nopți pe Appalachian Trail.
Nu revendicăm
- …o fermă în Oklahoma. - Am luat strictul necesar.
Avem nevoie de asta?
Da. Băț pentru selfie.
Nici nu vreau să știu la ce folosește.
Am aplicația Topo.
Îți spune de toate.
Ai statistici în timp real privind câștigarea în altitudine.
Îți monitorizează călătoria pas cu pas.
Nu avem nevoie, am hărți de hârtie. Le mai ții minte?
- Oamenii le folosesc de mii de ani. - Da.
E toată lumea gata?
Thomas e gata pentru absolut orice,
inclusiv să ne răpească extratereștrii.
Aia e altă aplicație.
Să-i dăm drumul! Avem mult de mers
ca să ajungem azi la bolovanul acela.
Prima parte a călătoriei are zece kilometri
și ne ia 2,2 ore.
S-a dus aventura!
- Bună! Uite cine-a venit! - Bună!
Stați!
Avem provizii!
Avem mâncare.
Am luat pachețele și pastramă de carne…
Aici ai tocană de vită cu ciuperci sălbatice.
Fără vin?
Am pus în tavă.
- Te pricepi. - Mersi.
Aveți grijă la snallygasteri!
Bestiile mitologice ale pădurilor din Maryland.
Nu e vânătoarea anuală de snallygasteri în acest weekend?
Ba da. Hanul e complet rezervat de vânători.
Par simpatici. Dar au cam multe echipamente.
Camere video și de detectare a mișcării.
E normal.
Visul lor e să captureze un snallygaster în habitatul său natural.
Nu a reușit nimeni asta.
Pentru că nu există. Este un mit.
Așa spui tu.
- Încă mai crezi în așa ceva? - Am mintea deschisă.
Dacă cineva i-ar face o poză, cum ar arăta?
Opiniile diferă.
Unii spun că e jumătate pasăre, jumătate caracatiță.
Cu cioc metalic și dinți ascuțiți.
Nu-mi pot închipui o pasăre care să semene cu un calmar cu dinți.
Nu e calmar, e caracatiță.
- Înțelege odată! - Bine.
Mi-am adus teleobiectivul.
Dacă există, o să-i fac o poză și ne lămurim.
- Mulțumesc. - Mulțumesc.
Pa!
- Distracție plăcută! - Pa!
Nu-i așa că-ți place să lucrezi sâmbăta?
Asta este.
Ți-am adus o brioșă.
Mersi.
Cu afine? E preferata mea. De unde ai știut?
Nu am știut. Doar din astea mai aveau.
Mersi, oricum.
Trebuie să semnezi hârtiile astea de la biroul dnului Finley.
Le semnez mai încolo.
Nu asta am vrut să spun când am zis să semnezi pentru ele.
Le semnez chiar acum.
O chestie…
Ai broască la sertar?
Da, dar nu am cheie încă.
Chiar dacă vei avea, ai mare grijă.
- Cum adică? - Uneori, există copii ale cheilor.
Din nou, ce vrei să spui?
Spun
să nu lași documente aiurea peste noapte,
să le vadă oricine, la întâmplare.
La întâmplare? Dacă sunt încuiate în birou?
Nu e biroul tău cu adevărat.
Tot ce este aici aparține DLP-ului.
- Încerci să îmi spui ceva? - Cum adică?
Nu știu.
Eu de unde să știu? Nu sunt expertă în ziduri de protecție.
- Distracție plăcută! - Feriți-vă de urși!
De ce te-am lăsat să vezi The Revenant?
Nu trebuia să mă lași.
- Să mergem! - Vin.
Nu uita să ne iei!
Duminică după-amiază, la Crawford's Gap.
Am înțeles, șefu'!
Tată, distrați-vă!
O să mă ocup de tot ce ține de Kincaid.
- Care Kincaid? - Așa, vezi?
Sper că vor fi bine.
Ce? Mamă, a fost ideea ta.
Ai zis că vrei să vină aici ca să se împace.
Nu-mi imaginam doi bărbați trecuți de 60 de ani
rătăciți în pădure.
Cu urși!
Nu glumi cu asta!
O să se descurce.
Sper.
Tu și tata ați petrecut mult timp împreună.
Da.
Nu vreau să mă bag în treaba părinților mei.
Mă rog, fiecare cu treaba lui.
Vă împăcați cumva?
Așa cred.
Așa crezi?
Nu am spus nimic oficial.
Dar ieșiți împreună?
Da.
Ieșim împreună.
E frumos.
Da.
Este frumos.
Te deranjează asta?
Mai nou părinții au nevoie de binecuvântarea fiicei?
Eu am.
Da.
Ai binecuvântarea mea.
Meritați să fiți fericiți.
Atât timp cât îi păstrezi stilul de viață cu care s-a obișnuit.
Da.
Călătoria începe.
Ziua unu, ora unu pe potecă.
O să ții socoteala tot timpul?
E o aplicație-jurnal.
Faci poze, le încarci și îți face albumul călătoriei.
Sau o poți ține minte.
Bună!
- Bună! - Ce faci?
Voiam să vorbesc ceva cu tine. Nu am vrut să te sun de la birou.
De ce nu?
Paranoia.
În legătură cu ce?
Se întâmplă ceva ciudat la firmă.
L-au luat pe Dilpher ca client.
- Serios? - Da.
Linda a zis că voi fi protejat, dar nu sunt așa sigur.
La orice firmă mare,
pot exista clienți cu conflicte de interese.
Dacă au zis că te vor proteja, așa vor face.
Știu. Dar o asistentă a venit la mine în birou
și a făcut aluzie că aș putea fi spionat.
A zis ea asta?
Nu a zis direct. Sunt paranoic, ți-am zis.
Nu știu. S-ar putea să fie nevoie să ai grijă.
Chiliul extraiute este servit.
Am pregătit un pahar cu lapte.
Am auzit de chiliul ăsta.
Ai grijă, că e iute.
Vi s-au înmuiat picioarele?
Cap, faci cel mai bun chili din oraș.
- Dar nu e ușor de mâncat. - Poftă bună!
Nu rezistați la iuțeală?
Fără supărare, dar…
Dacă nu-ți place, pune brânză deasupra, Karl.
- Kevin. - Ce?
Mă cheamă Kevin.
Da. Desigur.
Brânza nu ajută.
Dacă nu vă place chiliul meu, bucurați-vă de cereale reci.
L-am supărat pe maestrul bucătar.
Nu e a bună.
BICARBONAT
A folosit asta în loc de sare?
Cred că a muncit cam mult.
Am adus!
Asiago maturată la perfecție.
Nu a venit cu camionul propriu?
Să ne întoarcem până nu încep să se agite vânătorii.
Aproape că am terminat cu locurile.
Spune-mi că nu ai pus familia Harbin-Smythe cu Pimlico-Sullivan.
Nu.
Nici familia Heath-Hollingsworth cu familia Karp,
nici familia William-Johnson cu ceilalți Johnson.
Jenga Peck, jocul preferat al mamei.
Sper că nu ne mai dă alte indicații.
Depinde ce se întâmplă între ea și prietenele ei înainte de nuntă.
Bănuiesc că nu o să fie domnișoară de onoare.
Uite soluția!
- Ce? Glumesc. - La dilema mea!
Încercăm să ne hotărâm între Bree și Abby.
Poate le rog pe amândouă.
Nu. O să pară că nu mă pot hotărî.
Dacă o aleg pe una, va părea că o dau la o parte pe cealaltă.
Și ce ar spune familia Heath-Hollingsworth?
Termină!
- Poți decide tu? - Eu?
Glumesc.
Aș renunța la propriile responsabilități.
- Nu ar fi chiar așa rău, nu? - Ba da.
Chiar trebuie să decid, nu?
Să discutăm în timp ce-i hrănim pe vânătorii de snallygasteri.
Poate că Kevin și Sarah au avut o idee bună.
Și anume?
Luăm brânza și fugim.
Nu.
Să nu îndrăzniți!
E exact cum îmi aminteam.
Mă bucur că am făcut asta.
Și mie.
Ultima oară când am fost aici am parcurs mai mult într-o zi.
Nu contează lungimea călătoriei, ci calitatea pașilor.
Recunoaște, Mick. Suntem bătrâni.
Bătrânețea e la tine în cap. Eu mă simt de 18 ani pe dinăuntru.
Și eu. Apoi mă uit în oglindă și îl văd pe tata uitându-se la mine.
Cam semeni cu el.
Mereu spui asta. Tu semeni mai mult cu el.
Era un bărbat puternic și chipeș.
Ce s-a întâmplat cu bărbații?
Ce?
Tata și-a construit casa, a tras singur instalațiile.
Repara acoperișul la aproape 60 de ani.
Mama înnebunea când făcea asta.
Spunea că-și va rupe gâtul, iar el zicea:
„Intenționez să mor în somn.”
Asta s-a și întâmplat.
Și eu vreau să mor așa.
Ce tot ai cu bătrânețea și moartea?
Mă gândesc la asta. Tu nu?
Niciodată.
AM SUPRAVIEȚUIT SNALLYGASTERULUI
Bun venit la Vârful Vulturului și la vânătoare!
Mulțumesc.
Bună!
Ce sunt astea?
- Gustări-snallygaster. Vrei să guști? - Cu plăcere.
Am descărcat jumătate de tonă. Ce au adus oamenii ăștia?
Obiective pentru telefotografie,
camere cu infraroșu,
trepiede,
radar Doppler,
înregistratoare digitale.
- Sunt serioși. - Da.
La fel ca Teddy Roosevelt când făcea asta.
- Serios? - Interesează-te.
Cunosc o parte importantă a ta înainte de căsătorie.
Acum nu mai poți da înapoi.
Ce bun!
- Tu le-ai făcut? - Da.
Sunt brioșele mele speciale de mălai, cu multă brânză Asiago.
Sunt gustări-snallygaster.
Gustări-snallygaster.
- Pot să încerc? - Sigur. Sunt destule.
Aduci și pentru tata și unchiul Thomas când vin acasă?
E o idee foarte bună.
- Îmi mai dai câteva, te rog? - Imediat.
Trebuie să găsesc un mod de a-i demonta pretextele lui Arthur Driscoll.
- Cred că sunt perfecte. - Trebuie să întreb.
De ce ești așa interesată de Driscoll?
E unul dintre cei mai mari pictori peisagiști de la mijlocul secolului XX.
E ca și cum aș fi găsit o comoară constând în picturi de Edward Hopper.
Picturi de Andrew Wyeth.
Vincent Van Gogh?
Ar fi o mare realizare să reapară pe firmament.
Prinderea snallygasterului?
Mai bine.
Dar nu fac asta doar pentru mine.
Ci pentru toată lumea.
Așa spun vânătorii de snallygasteri.
Una e să-mi spună Karl.
Dar chiliul ăla…
Zău, așa!
Toți facem din astea.
Serios?
Pe bune?
Gahagan a avut un partener pe nume Karl.
A murit în timpul serviciului.
Poate că-i aduci aminte de el.
- Acum mă simt prost. - Foarte bine.
Gahagan mi-a fost mereu mentor. Îl ador.
Dacă a pățit ceva?
Dacă îți faci griji, de ce nu vorbești cu el?
Cred că ai dreptate. Nu e nimic.
Nu?
Cine e? Ce vrei?
V-am adus mâncarea.
Nu am comandat nimic.
Vă rog, dle Driscoll, vă răpesc doar câteva minute.
Am crescut în oraș.
Bravo ție!
- Sunt bune. - Nu-i așa?
Dar am fost curator la Muzeul Metropolitan din New York preț de 17 ani.
Vreau ca lucrările dv. să fie cunoscute de toată lumea!
Data trecută când am fost aici ne mișcam mult mai repede.
Nu suntem în întrecere cu noi înșine.
Și acum?
Încerc încă.
De ce suntem așa competitivi?
Toți frații sunt așa.
Caută validarea tatălui.
Poate.
Cine aleargă mai repede, lovește mingea mai tare,
ține mai mult la băutură, toate cele…
- De ce faci mereu așa? - Cum?
Faci mereu aluzie că tata m-a iubit mai mult fiindcă eram mai bun la sport.
Ai fost preferatul lui.
Nu e adevărat!
Era foarte sever cu mine.
Îți tolera de toate!
Veneai târziu acasă și nu zicea nimic.
Dacă eu intram în casă târziu, eram pedepsit.
- Pentru că aveai gura mare. - Și tu la fel. Dar la tine râdea.
Normal. Eram preferatul lui.
Pardon!
- Nu știu să-și dozeze efortul. - O să obosească repede.
Ascultă la mine.
Ăla e bolovanul?
Știi ce?
Cred că da.
Nu credeam că e la poalele versantului.
Ne descurcăm. Hai, o să facem o poză. Folosim bățul de selfie.
Deci știi la ce se folosește.
Haide! Să nu pierdem lumina zilei.
- Nu e același bolovan… - Tommy!
Ai dreptate.
Nu cred că e același bolovan.
Nunta se apropie și avem multe de făcut.
David vrea să facă tortul, nu am nimic împotrivă.
Dar vrea să facă și prăjiturele, ca să fie mai multe arome.
Eu vreau un tort de nuntă tradițional, nu vreau prăjiturele.
E greșit?
- Răspunzi? - Nu.
Știu exact cine este.
E Evan Kincaid care îmi scrie
despre toate detaliile hotelului său stupid.
Vrea să-l ajut să aleagă culoarea prosoapelor
- …și înălțimea concierge-ului. - Îmi plac cei înalți.
Mă fac să mă simt protejată.
Trebuie să se descurce singur.
Ce părere ai?
- Despre ce? - Despre prăjiturele!
Ar trebui să ai tort de Crăciun, dacă vrei tort de Crăciun.
Sau prăjiturele. Nu eram atentă.
Bine. Lasă!
Să vorbim despre invitații.
Aduci pe cineva?
Pe cine să aduc?
Pe Jay?
Jay?
E clar că e ceva acolo.
Ce te oprește să explorezi un pic?
Dacă e doar ceva pasager?
Spune-i cum vrei. E posibil să ai nevoie de asta.
Mamă, ai vești de la tata și unchiul Thomas?
Nu, probabil că perpelesc bezele moi pe foc
și își amintesc de tinerețe.
Ești bine?
Da.
Sunt bine.
- Tu ești bine? - Cred că da.
Mi-ai zis „Tommy” adineauri?
Nu cred.
- Când cădeam. - Nu.
Nu.
Îmi spuneai Tommy când eram mici.
Poate m-am transpus în trecut.
Cred că mi-am sucit glezna.
Poți călca?
Nu. Nu pot călca pe el.
Cred că e doar o entorsă.
Odihnește-te un pic.
- Poate trece dacă mergi. - Nu spune asta.
Tata zicea mereu asta. Dar nu funcționa niciodată.
Bine.
Scoate telefonul să chemăm ajutoare.
Cum să ne găsească?
Am trecut de 1038.
Ba nu, era marcajul 1048.
Unul dintre noi are dreptate.
Să folosim telefonul. Poate ne localizează prin GPS.
Se poate?
Am văzut la televizor.
Ce?
Nu e semnal.
Glumești?
Cu toate aplicațiile alea, nu poți da un telefon?
Încearcă cu al tău.
Bine.
Nu. Nu sunt antene pe aici.
Fantastic!
Uite cum facem. Eu urc să caut semnal.
Tu stai aici.
- Nu o să ajungi până acolo. - Un O'Brien nu renunță.
Ai dreptate. Nu pot.
- Nu. - Măcar ai încercat.
Nu.
Cred că m-am lovit la umăr.
Ai vreo aspirină în rucsacul ăla?
Da, imediat.
Antiinflamatoare.
Și tu iei?
Am nițică artrită la genunchi.
Serios? Eu am la cot.
Bine. Ține!
Mersi.
- Bine. - Ia trei.
- Iau și eu vreo două. - Noroc!
- Care e treaba? - Am nevoie de o favoare.
- Ce anume? - Îmi poți spune…
cât de important e să ai un exemplar original al acestui act?
Pare că ai o copie legalizată, deci nu foarte important.
Lumea pierde titluri de proprietate mereu. De asta se înregistrează.
Dnul Chang, care mă scoate din sărite,
insistă să avem originalul pentru zgârie-nori.
Nu îl găsesc nicăieri.
Ce sugerezi?
Sugerez să îl găsești.
Excelent!
- Ce faci mâine? - De ce?
Vrei să mă ajuți să-l caut?
Fac cinste cu cina.
- La Phillip’s Crab House? - Bine.
- S-a făcut! - Bine, mersi.
Nicio problemă.
Abby!
Hei!
- Vezi mașina aia? - Da.
- Îl vezi pe cel care face poze? - Da.
Nu ți se pare dubios?
Connor, avem inspectori și rivali care fac poze șantierelor mereu.
Dar l-ai văzut pe ăla?
Vezi? Uite-l!
E Barrett cu inspectorii comitatului. Face poze la toate șantierele noastre.
Îmi pare rău.
E cam aiurea la serviciu.
Un partener m-a invitat să bem ceva.
Nu prea am încredere în el.
Nu am încredere în nimeni de acolo.
Pari chiar paranoic.
Tot îți fac cinste dacă mă ajuți mâine.
Trei cuvinte. Mănânci cât poți duce.
Sunt patru cuvinte.
O să ne antrenăm pentru triatlon în weekend.
Vreți să ne cronometrați?
Sigur.
Gertie, mi-ai văzut cheile de la mașină?
Căutați în birou.
Erau aici. Sunt cumva acolo?
Nu sunt aici.
Drace!
Sunt mereu în ultimul loc unde cauți.
Sigur le găsiți dv.
- Dă-mi un ceai cu gheață din frigider. - Sigur.
Cum ziceam, sunt în ultimul loc unde cauți.
Aruncă-le încoace, Karl!
Sunt Kevin, domnule căpitan.
Sigur.
Mi-a scăpat.
Bună, Evan! E sâmbătă.
Unde sunt eu e duminică.
Mă gândeam.
Berăria ar trebui să dea spre vest, nu spre est.
Asta ne schimbă toată dispunerea.
Ești foarte atentă la detalii.
Clădirile cu fața spre vest au costuri mai mici la utilități.
Știu, dar nu putem vorbi mai târziu? Trebuie să-mi iau copiii.
- De unde? - Taekwondo.
Arta mâinii și piciorului.
Faci taekwondo?
Nu, dar m-am gândit la asta.
Ultima mișcare, copii.
Lovitură circulară.
Cine demonstrează?
Carrie, excelent. Vreau trei.
Bravo! Bate palma.
Încă o lovitură și gata, copii!
Bravo! Ne vedem săptămâna viitoare.
Bravo!
Zi grea?
Lungă.
Te rog. Ești invitata mea.
Nu, mulțumesc.
Hai, mamă!
Da, haide!
Hai, sigur poți mai mult.
Orice te apasă, poți lăsa aici.
A fost destul de bine.
A fost foarte bine.
Avem și ore pentru adulți, dacă vrei să încerci.
S-ar putea să vin.
Haideți!
E bine.
Merge.
Durerea e mai puțin agonizantă.
Bine.
Am o idee.
Dacă ajung la copacul ăla,
o să folosesc o funie și leg carabiniere de ea.
Fac un sistem de scripeți, îți arunc funia,
te legăm de talie, facem un nod
și te trag.
Problema e cum ajung la copac.
Cred că am o idee.
Asculți, Thomas?
Thomas?
Aici, Mick.
Ce?
Cum ai…
E o potecă pe după copaci,
care iese aici.
Ar fi mers și cu carabinierele.
Cu siguranță! Poteca e la stânga ta.
Bine.
Știu că am comandat șase panouri de comandă,
cinci stații radio și 12 protecții de cască.
Acum două săptămâni.
Dotez o nouă autospecială.
Am nevoie de echipamente mâine.
Salut! Ce faci, Kevin?
- Revin. - Nu.
E-n regulă. Intră!
Eram curios dacă totul e bine.
Sigur. Da.
Cum adică?
Nu vreau să abuzez,
dar am observat că uitați multe lucruri în ultima vreme.
Nimic major…
Cheile.
Da, cheile.
Da.
Da, sunt uituc.
Ascultă.
Între noi fie vorba,
nu prea reușesc să dorm în ultima vreme.
Stau toată noaptea la televizor.
- Nasol. - Da.
Dar nu e mare brânză.
Voiam să apelez la medicul meu.
Dar m-am luat cu dotarea autospecialei.
Apreciez că te interesează.
Pe toți ne interesează.
- Bine. - Bine.
Fă-mi o favoare!
Dacă mai uit ceva, spune-mi, da?
Dar să rămână între noi.
Până când mă lămuresc care e treaba.
Poți să faci asta?
Da, sigur.
Mulțumesc.
Kevin.
Hei! Mersi că ai venit să mă ajuți duminica.
Nicio grijă. Mă mai distanțez de muncă.
În plus, trebuie găsit titlul.
Da.
Dnul Chang amenință că oprește lucrările dacă nu îl găsim.
Avem acte din 1988.
Fișierele au fost digitalizate în 2000.
Deci…
Da. Nu te condamn dacă fugi acum.
Nu. Hai la treabă!
Bine.
Te-aș condamna.
Da, știu.
Parcă dreptul comercial era anost.
Dar să treci prin 20 de ani de contracte de construcții
îți amorțește creierul de-a dreptul.
Uită-te la asta!
Ai găsit actul?
Nu.
Sunt proiecte vechi, de când Dilpher era antreprenorul tatei.
Cred că sunt peste 20.
Cum de poate fi atât de nerecunoscător?
Mare e grădina Domnului…
Uită-te la dată: 11 martie 1999.
Ziua ta.
Nu orice zi a mea.
Cea mai tare zi a mea dintotdeauna.
Împlineai șapte ani.
În anul ăla l-am convins pe tata să ne ducă la Disney World.
Da. A fost cea mai tare zi de naștere.
Dar ți s-a făcut rău în mașină. Ai vomitat pe adidașii noi ai lui Kevin.
Cum ziceam, cea mai tare zi de naștere!
Abby…
Uită-te la semnătura asta. Tata nu ar fi putut semna asta.
Era în Florida, cu noi, în ziua aceea.
Ăsta nu e un fax, e originalul.
- Adică e un fals? - Musai!
Tata era în Florida, cu noi.
Stai așa!
Paul Dilpher a falsificat semnăturile tatei
ca să autorizeze lucrările cu ciment neconforme?
L-a lucrat pe tata.
Putem folosi asta să respingem acuzația lui Dilpher că tata știa de manevră.
Ne mai trebuie dovezi.
Cred că știu unde să le găsesc.
Aici, nu. La tine?
Da. Cred că ăsta e albumul de la Disney World.
Bun. Am găsit-o pe Bree.
Bree, Bree, Bree.
Jess, Bree, Bree.
Tu țipând.
Tu ciupindu-mă.
Asta e treaba surorilor mari.
Uită-te la dată.
Da! E 11 martie 1999.
Deci tata nu ar fi putut semna acel contract.
Asta-l poate exonera pe tata.
Iar dacă Dilpher a falsificat documentul,
poate a făcut-o și cu alte firme de construcții.
E bine.
Va dura ceva să pun cap la cap probele.
Le duc la procurorul general din Maryland.
Altfel, firma mea îl va scăpa pe Dilpher și îl va băga pe tata în găleată.
Nu vom permite așa ceva.
Salut, Luke!
Domnule Sullivan!
Ce vânt vă aduce?
Ofițerul tău de supraveghere poate veni neanunțat.
La tine acasă…
sau la locul de muncă.
Dar tu știi asta deja.
Da, domnule.
Am vrut să spun…
Salutare! Îmi pare bine să vă văd.
Dar credeam că ne vedem pe 20.
Ne vedem și pe 20.
Dar am vrut să vin personal, să văd noul tău loc de muncă.
Adică…
Ăsta e noul tău loc de muncă, nu?
Da.
- Și de ce nu mi-ai spus? - Am trecut în raport.
De ce nu mi-ai spus înainte?
Știi bine că ai nevoie de aprobarea mea.
Da, dar totul s-a întâmplat rapid.
- De ce ai plecat de la fosta slujbă? - Am fost concediat.
De ce?
Cei de la Kwik Go au aflat că am cazier.
- Cred că dv. le-ați spus. - Așa este.
Tu trebuia să le zici, înainte să te angajeze.
Am încercat asta, domnule.
De mai multe ori.
Dar nimeni nu-mi acorda o șansă.
Fără o slujbă, ar fi trebuit să mă întorc.
Deci ai mințit.
Nu am mințit.
Am omis să le spun.
Dacă nu le spui, încalci termenii eliberării condiționate.
Iisuse…
Treacă de la mine.
Deocamdată.
Noului angajator i-ai spus?
Da.
E un tip corect.
Bine.
Bravo ție!
E un local frumos.
Da.
Nu uita.
Nu pot să-ți dau șansă după șansă înainte să te trimit înapoi
la amicii tăi de la North Branch.
- Am înțeles. - Ne vedem pe 20.
Da.
Ai grijă la butuc.
Așa.
Bine.
Așa. Mai sunt câțiva kilometri.
- Da. În regulă. - Bine.
Sunteți bine?
- Da. - Să vă ajutăm.
Acceptăm bucuroși.
Bună idee! Apreciem.
- Încetișor. - Tu ia rucsacul.
Nu-mi spune ce să fac.
Vă țin eu.
- Mersi. - Unul sub fiecare braț. Bună idee!
Bine.
La început, încetișor. Fără grabă. Hai!
Ce?
Dă-mi poza să o văd.
Ăsta e bolovanul.
Ca să vezi! Ăsta e!
Auziți, băieți?
Noi mergem acolo să facem o poză.
Vreau să ne-o faceți în poziția asta.
- Fix în locul ăsta. - Stați!
Ăștia sunteți dv.?
Nu pot să cred!
Nu te mira, amice.
Și tu o să îmbătrânești.
Hai să facem poza!
- Hai! - Vă țin eu.
Sper să mai venim și noi aici când vom avea vârsta dv.
- Ba nu. - Spune „snallygaster”!
„Primele mențiuni ale snallygasterului
descriu un monstru numit Schneller Geist.
Înseamnă «fantomă iute» în germană.”
E incredibil că atâta lume crede în chestia asta!
Nu cred în ea, vor să creadă în ea.
Tu nu ai crezut niciodată în ceva magic?
Cum ar fi inorogii?
Da.
Inorogul măcar e drăguț, pot să înțeleg atracția.
Dar de ce ar vrea cineva să creadă într-un monstru scârbos ca ăsta?
Nu e scârbos, e din altă lume.
E dovada că viața e mai mult decât realitatea imediată.
E o creatură fantastică.
Din perspectiva asta, e chiar frumos.
Arată ca un dragon bizar
care pică din cer și fură animale de la fermă.
Vezi? Aici m-ai pierdut.
Nu ai crezut niciodată în ceva ce nu poți vedea?
- Iepurașul de Paști? - Nu.
Dar fac o tocană de iepure delicioasă, de sorginte germană, stropită cu vin.
Păi…
Credeam în Zâna Măseluță.
Serios.
- Ce drăguț… - Da.
Îmi amintesc ce încântat eram când mă uitam sub pernă
și găseam bancnota de o sută de dolari.
Noi primeam 25 de cenți.
Părinții mei compensau pentru multe altele.
Dacă ăsta era cursul, eu mi-aș fi scos dinții singură.
Gata încălzirea. Bravo!
Asta a fost încălzirea?
Vom încerca lovituri cu piciorul.
- Să vedem ce poți. - Bine.
David, știu că ți se pare o prostie,
dar apreciez că faci asta.
Uite ce tare se distrează lumea!
Chiar dacă snallygasterul nu există, nu contează.
Așa este.
Pentru că te iubesc.
Mă iubești suficient
cât să faci un tort de nuntă mare, în loc de prăjiturele?
Cred că da.
De ce nu le pot face pe amândouă?
- Ești minunat. - Tu ești minunată.
Căscați bine ochii.
Snallygasterul poate fi oriunde.
Preferă să-și facă cuib aici.
În pinii imaculați de pe țărmurile Maryland-ului.
Ai auzit?
E doar o bufniță.
E o bufniță. Am văzut.
Când eram mică, am văzut snallygasterul.
Ce?
Nimic.
Ce Dumnezeu?
Ce s-a întâmplat?
Am dat peste ditamai ursul…
Nu îndrăzni…
Am alunecat într-o râpă.
Și eu la fel.
Dar vestea bună e că…
Am reușit!
Cică nu poți repeta experiența…
Le-am arătat noi, Tommy.
- Nu cred că e același bolovan. - Ba da.
- Nici mie nu mi s-a părut. - Ba da.
- Ba nu. - Ba da.
Am zis așa, dar nu credeam cu adevărat.
Ai căzut de pe stâncă…
Nu am vrut să-ți zdruncin iluzia fragilă.
Dar ți-ai zdruncinat piciorul. Nu pricep.
E același bolovan.
- Din episodul viitor… - Avem dovada
- …că Dilpher ți-a falsificat semnătura. - Ce?
Kevin și Sarah vor să aibă un copil.
- Frumos. - Ai vești?
- Nu. E doar un control. - Ce ai?
- Nu înțelegi aluziile? - Îți amintești de persoana asta?
Hai, suntem doar noi doi.
Trei mililitri de epinefrină.
Trebuie 0,3 ml, nu 0,6!
- Și dacă nu vreau copii? - Nu vrei?
Ai mai vrea să te însori cu mine?
Subtitrarea: Cristian Mircea Drăghici