Раніше у серіалі:
Розробник, Еван Сінклер, він мені не подобається.
Чому? Він кумедний та динамічний.
Була у свого ворога.
Мені було важко спілкуватися з людьми. А ти була поза моєю лігою.
-Я погоджуся. -Отже, він милий?
М-ре Ділфер, я рада, що ви дозволили нам вас представляти.
В нас є зачіпка щодо Міка О'Брайєна.
Знаєш «Брідж»?
Може, захочеш там попрацювати.
Я ціную, але благочинності не шукаю.
-Ти заслуговуєш найкращого, Еббі. -Ти теж.
Може, зараз ми це знайдемо.
-Доброго ранку. -Доброго.
Я запізнююся.
Кава? Скажи, що є кава.
Є кава. А ти як думаєш?
-Обери букет. -До чого?
До чого? В твоєї сестри весілля.
Моргнеш, а воно вже тут. Джес попросила допомогти.
Треба обрати букет, який буде за кожним столом.
-Мені подобається цей. -Який?
-Той? -Цей з ромашками?
-Так! Цей. -Так?
-Мені всі подобаються. -В тому й проблема.
Знаю. Я намагаюся побачити це з всіх сторін.
Як вчитель письменництва я не можу бути осудливою.
Мені потрібна твоя думка.
Мені всі подобаються!
Гаразд. Той з блакитною стрічкою.
-Він мій улюблений теж. -Доброго ранку.
Доброго!
Є повідомлення від Кінкейда?
Так. Погане.
Пишу Ларрі, що ми вже їдемо. Пробач.
Вони знайшли в землі азбестові труби,
якщо є активне забруднення, це зупинить все.
Це жахливо.
Все буде гаразд.
То зараз не кращий час питати про найкращий букет?
Мені всі подобаються.
Блакитна стрічка. Чао!
-В неї гарний смак. -Так, скажи ж?
Сьогодні ідемо до суду зі справи «Боднар та інші проти "МакЛеод Інд."».
Груповий позов. Що в нас є?
ДЛП
В нас є два позивачі та письмові свідчення 400 інших,
які заявляють, що зарплатню несправедливо розділяли через стать.
«МакЛеод» намагається розвалити справу. Авжеж.
Авжеж. Хто засідає?
Суддя Мартінес.
-Пробачте, я мав мовчати? -Ні.
Зовсім ні, О'Брайєн.
Розкажи нам про суддю Мартінес.
Як мені відомо, він дуже суровий конституціоналіст.
Вимагає повного дотримання закону.
Так, і чудовий гольфіст та друг.
Ми з Ліндою давно знаємо Джима Мартінеса.
Думаю, ми з ним впораємося.
Авжеж, сер.
Добре.
Ліндо, може, візьмеш О'Брайєна у якості другого номера?
Він тут вже кілька місяців, час для практики в полі.
Дякую, сер.
Може, сядеш та ми продовжимо?
Так, сер.
Точно не хочеш краще бути в офісі?
Вони з легкістю зможуть додзвонитися.
Дива цифрового віку.
Ага.
Все гаразд?
Намагаюся триматися.
Зараз перевіряють ґрунт, а до Кінкейда не додзвонитися.
Над цим в мене контролю немає. Тому я розслабляюся та насолоджуюся.
Знаєш, я й забув, як сильно любив це місце.
Саме тут я знайшла балтиморську чашку,
-яку подарувала тобі на Різдво. -Тоді я люблю це місце ще більше.
Міку, дивись.
Що там?
Це Чесапікські береги?
Затока, але менше будинків. Мабуть, років 30 тому.
Пробачте! Скільки коштує?
Вісім.
-Сотень? -Дотепно.
Вісім баксів.
Дарую.
А ти великий спонсор.
Я дуже підтримую мистецтво ціною до десяти доларів.
-Ось. Дякую. -Дякую.
Ти — власниця картини.
-Дякую, Міку. -Будь ласка.
Думаю, це Артур Дріскол.
-І це добре? -Так. Дуже добре.
Це не неможливо. Він бував тут влітку.
-Я чув про нього. -Він був серйозним обличчям...
у мистецтві у 60-х.
Багатообіцяюча зірка.
-Що з ним сталося? -Ніхто не знає.
Він припинив писати у 70-х та просто зник.
Існує лише кілька затверджених Дрісколів.
Яка краса.
Якщо вона автентична — це скарб.
Якщо продаси її за мільйон, вісім доларів з них — мої.
Хоч ми всі любимо Бетті, ми всі погодимося,
що вона трошки постаріла.
Ми любимо її, але серйозно,
їй час на пенсію.
Ми перевищили строк її експлуатації,
та рада знайшла фінанси,
які оголосять для нас у день Чесапікських берегів.
Ми показуватимемо, як боротися з вогнем, проводитимемо тури станцією.
Волонтери роздаватимуть флаєри.
Так, і ще наближається триатлон
до дня Чесапікських берегів.
А тепер за роботу, подбаємо про безпеку берегів.
Вперед!
Слухайте, мій брат на велосипеді, я бігтиму. Нам досі потрібен плавець.
Дякую, але ті мої дні давно в минулому.
Може, потренуєте мене?
-Ви рекордсмен коледжу. -Мільйон років тому.
Але так, я з радістю.
-Так? -Склади розклад,
і зробимо це, Карле.
-Він назвав мене Карлом? -Здається.
Якщо подумати, ти схожий на Карла.
-Невже? -Трохи.
Все ще шукаємо плавця.
Забудь. Я бігтиму з Брендою та Табітою.
-Вбивче тріо. -Шанси в нас є.
Оскільки ми бігтимемо, отже, змагатимемося проти одне одного.
-Боїшся, що переможу тебе? -Може.
Чоловіки проти дружин. Небезпечна територія.
Як скажеш, Карле.
Дуже смішно.
Ні, я маю поговорити особисто з м-ром Кінкейдом.
Це щодо проекту Чесапікських берегів.
Коли він буде вільний?
Ні. Я розумію, що він зайнятий.
Ми всі зайняті. Слухайте, бізнес так не ведуть.
Передайте, хай передзвонить сьогодні, або угоди не буде.
Дякую.
-Так йому. -Дядьку Томас. Як ти?
Краще за того, з ким ти щойно розмовляла.
-Що це було? -Просто важливий клієнт.
Не дозволяй йому шпиняти себе та лізти в голову.
-Гаразд. -Так?
В тебе лінія між брів.
Знаю, я погано спала останнім часом.
-Через Ділфера, га? -Так.
Це б'є по репутації тата.
Ми втрачаємо клієнтів.
Можливо, щойно втратили ще одного.
-Не знаю, що робитимемо. -Як Мік це переносить?
Він сердитий, спантеличений та приховує це.
-Класичний Мік. -А що ви робите в місті?
Я їду до Балтимору глянути власність.
Нам потрібен подарунок в місті.
Знаєте, ми маємо блок у Хемптоні.
-Чудове для офісної будівлі. -Оце я розумію підхід.
Надішли дані. Я заїду та провідаю Міка.
Він зрадіє.
-Радий був побачитися, Еббі. -Навзаєм, дядьку Томас.
Бувай.
Сучий ти…
Доброго дня.
Сьогодні в нас багато справ,
тому я хотів би не затримуватися.
Справа номер 559903.
Груповий позов щодо дискримінації у зарплатні
проти працівниць у «МакЛеод Індастріс».
Міс Нельсон. Радий знову вас бачити.
Ви боротиметеся проти спростування позову, я розумію?
-Так, Ваша Честь! -Перш ніж почнемо.
Існують закони, які запобігають дискримінації у зарплатні.
Отже, чому ми тут?
Ми тут, бо «МакЛеод Індастріс»
використовує відмінності роботи та фізичної сили,
щоб виправдати, що працівниці працюють менше за працівників.
І ви заявляєте, що жінки такі ж сильні, як чоловіки?
Не думаю, що погоджуюся з вами.
Гадаєте, я помиляюся?
-Пробачте, Ваша Честь? -Як тебе звати, синку?
Коннор О'Брайєн, Ваша Честь.
Конноре О'Брайєн,
я правий, якщо скажу, що чоловіки схильні,
у середньому, мати куди більше сили у верхній частині тіла,
-ніж у жінок? -Так.
Ми маємо справу тільки,
як я розумію, з працівниками складів.
З підніманням речей, так?
-Так, Ваша Честь. -Гаразд.
Але…
М-ре О'Брайєн, вам краще знайти кращий аргумент або піти звідси.
Так, Ваша Честь, я…
-Я чекаю, м-ре О'Брайєн. -Так. Я…
В мене є три сестри, Ваша Честь.
Це ваш аргумент? У вас є сестри?
Так, сер. Три.
І?
І я вважаю, що жінки здатні робити те ж саме, що й чоловіки.
Це лише думка, м-ре О'Брайєн,
-а не пом'якшувальний фактор. -Ні?
Ваша Честь, я кажу про глибшу силу.
Не про ту, яку демонструє фізична праця.
Коли жінки стикаються з проблемою,
вони не просто вирішують, а обдумують на три кроки вперед.
І вони виконують цю роботу.
Це було чудово.
Так?
Досить, щоб він не дозволив їм викинути справу.
Я ніколи не бачила Мартінеса таким.
Я ґуґлив про нього.
-Його ростила мати-одиначка. -Розумно.
Гарна робота. Мені сподобалося, як ти зробив це особистим.
Ти теж була цьому причиною.
Я?
І я просто сказав судді Мартінесу правду.
Неочікувана стратегія для фаху.
-Жалкуєш про покупку? -Ні.
Хоч підпис в куті й пошкоджений,
я впевнена, що це Дріскол.
-Зв'язувалася з ріднею? -Живих родичів немає.
Але я зв'язалася з галереєю у Нью-Йорку.
Вони дали мені старий номер.
-Що сказали? -Набирала кілька разів.
Самі гудки.
Ні відповіді, ні голосової пошти.
-Спробуєш ще? -Ага.
-Тату, можна тебе? -Так, авжеж.
Глянь.
Алло?
Так. Алло.
Я намагаюся додзвонитися до Артура Дріскола.
Слухаю.
Артур Дріскол?
Він самий.
Дуже рада розмовляти з вами, м-ре Дріскол.
Думаю, я знайшла одну з ваших картин.
Молодець. Повісьте її над каміном, дозволяю вам це зробити.
М-р Дріскол? Алло!
Точно це від Евана Кінкейда?
Так написано, і він дзвонитиме нам о п'ятій.
Він хоче фейстаймитися. Ненавиджу це.
Але він може бути будь-де.
Я не знаю, чи це за тихоокеанським часом чи східним.
Якщо тихоокеанський — це 14:00.
Але якщо він у Лондоні, то це буде десята. Париж — 11.
І ти знаєш це з пам'яті?
-Я працювала у фінансах. Це вивчаєш. -Так.
Зараз 15:30, отже, маємо час щодо нашої стратегії.
Зразки ґрунту… Що це?
Це Кінкейд. Звідки в нього мій номер?
Він багатий?
-Гей. -Вітаю, м-ре Кінкейд.
-Алло? -Тато, мікрофон вимкнуто.
-Мік, ти там? -Я знаю.
Мік?
Алло, Мік?
-Гей. -Гей.
М-ре Кінкейд, ми очікували вас о п'ятій.
Так, зараз п'ята. У Ньюфаунленді.
В них такі дикі часові пояси. Можете розмовляти?
-Авжеж. -Еббі! Це ти?
Так. Еббі О'Брайєн.
Я не користуюся прізвищами. Ускладнюють.
Я — Еван, ти — Еббі. Так, Міку?
Отже, цей азбест — скалка в одному місці, га?
Звучить складно. Я вийду з проекту. Побудую деінде.
Чекайте, м-ре… Еване.
Авжеж, ви можете будувати деінде, але Чесапікські береги лише одні.
-Що за Чесапікські береги? -Ви там будуєте готель.
Точно.
Так, пробач. Я знав.
В мене мільйон контрактів. Фігурально чи буквально.
Ви бували тут?
Це одне з найкрасивіших місць світу.
Знаєте, що? Хвилинку.
Гаразд, ось так.
-Еване, що ви робите? -Лізу на гору.
Альпінізм, якщо точніше. Тут така краса.
А нащо дзвоните зараз?
Клаус сказав, ви хочете мене бачити. Ви злякали Клауса.
-А його нічого не лякає. -Дякую, гадаю.
Знаєш, що, я чую пристрасть у твоєму голосі.
-Давай завтра поговоримо? -Гаразд.
А о котрій ти нам подзвониш?
-За східним поясом. -Ні, забудь про дзвінок.
-Я прилечу. -Що?
Цього вікенду я маю бути у Вашингтоні.
Я заскочу на шляху туди. Побачимося.
Він заскочить.
Радість-то яка.
БРІДЖ
-Потрібна допомога? -Гей, Томасе.
Ні, все гаразд. Дякую.
НІЧНИЙ КЛУБ
Викупив «Брідж», га?
Треба було перевірити заздалегідь.
Виявляється проблеми і з сантехнікою, і з електрикою.
Як я пам'ятаю, крильця тут чудові.
Що маємо, то маємо. Що привело тебе сюди?
Я шукаю будівлю у Балтиморі під новий офіс,
Еббі сказала, у вас є власність у Хемптоні, яка ідеально підійде.
-Так? -Ага.
Якщо цифри нормальні, можемо обговорити.
В мене зараз справ по горло. І новий клієнт.
Ага, марнозвісний Еван Кінкейд.
Точно.
Сподіваюся, не доведеться заміняти тут всю проводку.
Добридень.
Пробачте. Мік О'Брайєн?
-Так. -Люк Татум.
Я вчився в школі з Еббі та Кевіном.
Люк. Так, як ти? Радий тебе бачити.
-Так. -Давно не бачилися, га?
Це точно.
-Я не заважаю? -Ні. Це мій брат Томас.
Гей.
Піду я, Міку.
Але ми ще маємо обговорити цифри щодо Хемптона.
Гаразд.
-Радий знайомству. -Навзаєм.
Кевін сказав, ти повернувся додому.
-Так, сер. -Твої батьки були гарними людьми.
Пам'ятаю, як твій батько вболівав за тебе на баскетболі
та забігах.
Так, він дуже підтримував.
Так.
Вау, гарне у вас тут місце.
Дякую. Чув, ти шукаєш роботу.
Так, сер.
Я лише залюбки, бо допомога тут точно не завадить.
Багато обіцяти не можу.
Різні роботи, розвантаження, прибирання та таке інше.
-Може, тебе таке не цікавить. -Цікавить.
Добре.
А що…
Що зі щитком?
Ми просто…
Встановили нову освітлювальну систему.
Тепер вона вибиває.
-Можу глянути? -Авжеж. Давай.
Здається, тут набагато слабший запобіжник, ніж потрібен системі.
-Так. -Ага.
Та ваші випрямлячі.
У вас, мабуть, на півхвилі, а потрібні на всю.
Працював електриком?
Ні, просто знаю трохи то того, то сього.
Вмію все й нічого одночасно.
-Життєво. -Так?
Так.
Плануй почати завтра, ми спробуємо.
-Дякую, сер. -Мік.
Отже, Мік.
-Вітаю на борту. -Дякую.
-Привіт. -Привіт.
Є хвилинка?
-Ти розмовляла з Томасом? -Так.
І сказала про власність в Балтиморі?
-Так. -Ну…
Я знаю, чого ти хотіла,
але краще радься спочатку зі мною щодо таких речей, гаразд?
Авжеж. Проблеми?
Я не хочу мати справ з братом.
Ми вперше за весь час добре ладнаємо,
думаю, бізнес нас розділить.
Авжеж, так.
Але ти…
Ти впевнений, що тебе цікавить саме це?
А не Кінкейд чи Ділфер?
Мабуть, всі три речі одночасно, хоча більше Кінкейд та Ділфер.
Гей, тату. Хочеш морозива?
-А ти? -Завжди.
Так. Я б з'їв морозива.
Гаразд.
-Дві кульки? -М'ятне з шоколадними крихтами.
Дякую, міс Нірі.
Тепер, коли я вислухав «МакЛеод Індастріс»,
черга позивача.
Кого ми сьогодні слухатимемо, міс Нельсон чи м-ра О'Брайєна?
Дякую, Ваша Честь.
Я сидів тут,
слухав видатних адвокатів захисту,
і мені їх було шкода.
Вони хотіли спростувати справу, але не вийшло.
Тепер, коли ми готуємося до слухання,
все, що вони можуть зробити, це спробувати мінімізувати серйозність
групового позову.
Міс Нірі сказала, що позивачки зі справи
«ніколи невдоволені» та «розігрують карту жертви».
Це дуже далеко від правди.
Елеанор Холмс Нортон, яка судилася з «Ньюзвік Магазін» у 1970,
бо жінкам не можна було бути репортерками, описували так само.
Дуже цікаво, м-ре О'Брайєн, але ближче до суті.
Суть в тому, Ваша Честь,
ці жінки кажуть, що хочуть рівності.
Як у справі «Ньюзвік»,
їх ставили на певне місце лише через їхню стать.
Те ж саме з «МакЛеод Індастріс».
Так, у середньому, чоловіки сильніші.
Чоловік може підняти більше,
але у «МакЛеод» більшість чоловіків працюють на навантажувачах.
Кожній жінці, яка подала заяву на навчання роботи на навантажувачі,
було відмовлено. І будьмо чесними,
навантажувач тут зрівнює сили. Хіба ні?
Отже, мова не лише про рівну зарплатню.
Мова про те, що жінкам відмовляють
у переході на більше сплачувану роботу у «МакЛеод».
Цитуючи справу «Ньюзвік» 1970 року:
«Це все через стать».
Він офіційно запізнюється на п'ять хвилин.
Такі, як він, завжди запізнюються. Це прояв влади.
Знаю. Їхній час більш важливий за наший.
Гей, ось і ви. Я не проти зачекати.
Люблю приходити на зустрічі на півгодини раніше.
-Гей, Міку. -Гей, Ларрі.
Ларрі показував мені тут все. Сподіваюся, ти не проти.
Це вражає.
-Ви гарно попрацювали, Міку, Еббі. -Дякую.
-Для мене не вперше. -Точно. Забув.
Пробач. А на чому це ти?
Це хаверборд.
Думаю інвестувати в них, тому обкатую.
Весела штука.
Що думаєш щодо труб?
-Вони — проблема? -Ще не знаємо.
Спеціаліст з ґрунту приїде з Вашингтону.
Так. Не думаю, що це проблема.
Це місце чарівне.
Місто, весь регіон.
-Чому я про нього не знав? -Його тримали в таємниці.
І правильно.
Більше не цікаво.
-Що? -Я про хаверборд. Це лише іграшка.
-Хочеш? -Авжеж.
Зараження ґрунту може бути несерйозним.
Я це й сказав.
Але може бути й серйозним.
Я знайомий з губернатором, щось вигадаємо.
Хіба ґрунт справді заражено.
Я заплутався. Ти намагаєшся мене переконати «за» чи «проти» проекту?
Я просто кажу факти.
Ого, факти.
-Чудовий концепт, га? -Прямолінійність.
-Так мене виховали. -Гарна робота.
Я до цього не причетний, вона сама такою стала.
Ось що я скажу, Еббі. Я лишуся на кілька днів.
Зачекаю на результати аналізу та подивлюся на це місце.
-Це гарне місце. -Так.
Нагадує мені західне узбережжя Ірландії.
-Бував там? -Так, в мене є там власність.
-Авжеж. -Гей, а як тут з рибалкою?
-Ідеально. -Справді?
Я ніколи не рибалив. Маю спробувати.
-Ми закінчили? -Думаю. А ти — ні?
Можемо підвезти до міста.
-Все гаразд. В мене є авто. -Де?
Поруч.
Мендрейк, я готовий.
Гаразд. Побачимося.
Багатії таки інші.
Цей точно.
Чудово. Дуже дякую.
-Гей, Келлер. -Гей, О'Брайєн.
-Досі радієш перемозі? -Трошки.
Пильнуй акул.
-Хіба я не акула тепер? -Це лише початок.
Ти маєш гострі зуби, але скоріш дельфінові.
-Дякую, мабуть. -Будь ласка, мабуть.
-Бувай. -Бувай.
Отже, мемуари?
Я в захваті. Студентам теж сподобається.
Добре. Пиши, що знаєш. Пиши, хто ти. Три тексти.
«Сповідь» Жана-Жака Руссо.
«Особисті мемуари Улліса Гранта»
та «Автобіографія Аліси Б. Токлас» Гертруди Стайн.
-Одну я точно читав. -Ти маєш прочитати їх всі.
Гаразд.
А потім перейду до белетризації.
-Як зі своєю книгою? -Так.
Можу дещо спитати?
Персонаж Марк Девіс, це…
Ти?
Так.
Він був збірним.
-Це інший спосіб сказати, що так. -Так.
Мені був потрібен лиходій для десятої глави.
Я радий, що зміг допомогти.
Як ти потрапив до академії? Я думала, твоє — це політика.
Де більше політики, як не в адміністрації коледжу?
Справді, що сталося?
Коли я прийшов сюди учнем,
я мав мету піти до юрфак, потім балотуватися до офісу,
але я прочитав «Великого Гетсбі».
Це відкрило мені очі, я продовжував читати та, мабуть, змінився.
Так.
Ти зовсім не такий, яким я тебе запам'ятала.
-Це мав бути комплімент? -Так. Серйозно.
Ага.
-Скільки проїхала вчора? -Більше восьми кілометрів.
-Чудово. -Скажи це моїм стегнам.
Я проїхала повз будинок, як я думаю, Артура Дріскола.
-Так? -Його ніхто не знає.
Вони були тут влітку, та Нелл була дуже дружньою з його дружиною.
Коли вона померла, контакт зник.
Якщо думаєш, що це його дім, чому не зайдеш?
Легше сказати, ніж зробити. Я дзвонила йому, він кинув слухавку.
Наполегливіше. Якщо зупинишся після кілометра, не доїдеш до восьми.
-Ти гарний тренер. -Так.
Чудово.
Побачимося на триатлоні, любий.
Я надішлю тобі рахунок.
-Вітаю, хто це? -Еван.
Там написано Мендрейк.
Це мій водій. Мій телефон сів. Я хотів попрощатися.
Ти їдеш?
Так, маю зіграти в гольф та їхати.
-А результати ґрунту? -Я вирішив не будувати.
Не хочу зв'язуватися з інспекторами. Знайдемо інше місце.
-Бувай. -Ні. Чекай, так не можна.
-Алло? -Ого, гей.
-Пробач. -Все гаразд.
Але тебе можуть оштрафувати.
-За що? -Ходіння під час розмови по телефону.
-Так, ненавиджу, коли люди так роблять. -Ага.
Еббі, що сталося?
Нічого. Все. Божевільна людина.
Гей, іди сюди.
-Що? -Дихай.
-Гаразд. -Добре?
-Так. -Тепер заплющ очі.
Ну ж бо, заплющ очі.
Тепер рахуй до п'яти.
Один, два, три…
чотири…
п'ять.
Тепер розплющ.
Що бачиш?
-Тебе. -Так, але що ще?
Кафе Саллі.
А чим пахне?
-Кукурудзяним хлібом. -Так.
Гарно пахне, га?
Так. Стало краще?
-Так. -Зараз перевірю.
Так. Набагато краще.
Радий тебе бачити.
А я — тебе, Джею.
-Є хвилинка? -Для тебе? Так, що там?
Пол Ділфер - наш клієнт?
Тепер так.
Мені мали повідомити.
Чому?
Через мій зв'язок.
Ми маємо кожного клієнта узгоджувати з молодшими партнерами?
Пол Ділфер має серйозні юридичні проблеми.
-Отже, йому потрібен адвокат. -Ліндо, причетна моя родина.
Ділфер звинувачує мого батька. Ти це знаєш.
-Знаю? -Хіба це не конфлікт інтересів?
Конноре, в нашій фірмі 150 юристів.
Думаєш, ні в кого іншого немає конфліктів інтересів?
-Мабуть… -То що робитимемо?
Ми побудуємо неприступну стіну навколо юриста під питанням.
-Тобто мене? -Так.
Ти й близько не підійдеш до справи, а вона — до тебе.
Гаразд. Я вдячний.
Ми не відволікатимемо тебе. Зосередься на справі «МакЛеод».
Твоя робота з суддею Мартінес справила на нас враження.
Молодець.
-Гей. -Гей.
-Кевіне, є хвилинка? -Так. Що там?
Я готуюся викладати курс креативного письменництва та…
Так, я знаю. Ти викладачка, га?
Ні. Пробач, я… Ніякої неповаги.
З тебе вийде гарна викладачка. Просто ти - моя молодша сестра.
-Я бачив, як ти їла бруд. -Ти його й дав.
-Бо Еббі сказала мені. -Можеш бути об'єктивним?
-Так. -Гаразд.
Бо я маю досвід з написання книг, підписування, але це…
Студенти. А хто більш осудливий за студентів?
-Ти ніколи не була в армії. -Я можу попрактикуватися на тобі?
Так.
Гаразд.
Вітаю, класе.
Я — Брі О'Брайєн… Ти маєш рацію.
-Я звільняюся. Я дуже нудна. -Повернися. Я жартую.
Ти маєш захопити їхню увагу.
Кричи. Стрибни на стіл.
-Це не «Спілка мертвих поетів». -Могла б бути.
-Гаразд. -Гаразд. Давай.
Я хотіла почати з цього.
«Зачиніть двері.
Пишіть так, ніби ніхто не дивиться через плече.
Не намагайтеся зрозуміти, що хочуть почути від вас інші,
зрозумійте, що ви хочете сказати.
Це одна та єдина річ, яку ви можете запропонувати».
Це сказала Барбара Кінгсолвер.
Брі, це було захопливо.
-Справді? -Так. Ти причарувала мене.
Дякую.
Гаразд.
-За мною борг. -Так?
-Пригости ланчем. -Авжеж.
Я знаю кафе, де подають чудовий бруд.
Ням.
-Так? -М-р Дріскол?
-Я не хочу вас турбувати… -Запізно.
Я — та жінка, яка вам дзвонила щодо вашої картини,
я сподівалася, що…
Можете підтвердити, що вона ваша?
Мені шкода, але так.
Вона ж чарівна.
Скільки ви за неї заплатили?
-Вісім доларів. -Ви переплатили.
Пробач. Я зараз.
Гей, Люку, сантехніки нічого не казали?
В них немає потреби. Я зміг прочистити трубу.
-Чудово. -Гей.
Ми можемо поговорити?
Так, авжеж.
-Кевіне, придивишся за баром? -Ага.
Отже, Міку, я дуже ціную, що ти дав мені роботу.
Але…
я не був повністю чесним з тобою.
Ні?
Ні. Я…
Я наробив помилок у минулому.
Вони всі позаду, але я досі їх виправляю, так би мовити.
Гаразд.
Але якщо я працюватиму у «Брідж», тобі доведеться підписати форми.
Які форми?
Що я тут працюю, що ти мій роботодавець, нічого такого.
Але я не зробив цього на своїй останній роботі, а мав…
І мене звільнили.
Я слухаю.
В мене є офіцер з УДЗ, я маю відмічатися в нього раз на місяць.
Офіцер з УДЗ?
Слухай, якщо це проблема, я зрозумію.
Я зрозумію. Я вже звик до цього.
Боже.
Може, все це — велика помилка. Пробач, я не хотів…
Люку.
Люку!
Гей, Люку! Слухай!
Слухай, не можна скинути на когось таке та очікувати на нуль реакції.
Я розумію.
-Ти маєш право злитися. -Я не злюся, я розгубився.
Я працюю на будівництві, я працював вже з колишніми ЗК.
Деякі з них найкращі працівники.
Просто будь чесний зі мною.
Та припини ти вже тікати та поговори зі мною.
Просто розкажи, що сталося.
Гаразд.
Я мав піти до коледжу. Мав стати лікарем.
Мій батько помер від серцевого нападу.
А мати…
В неї ні копійки.
Хтось мав про неї дбати, я отримав роботу на складі.
Мені шкода твою маму.
Я дозволив цьому розчавити мене.
І…
Я почав пити…
Забагато.
По суті, це кінець історії.
Так, окрім частини з ув'язненням.
Так. Ну…
Коли моя мати померла…
речі вийшли з-під контролю.
Я був у барі, пив.
Хлопець чіплявся до офіціантки.
Я сказав йому… Сказав, щоб відвалив.
Але у набагато грубішій формі.
Він вдарив мене.
Я вдарив у відповідь.
Здавалося б, це правильно.
Він впав та вдарився головою в барну стійку.
Ледь не помер.
Тобі пощастило, що не помер.
Це могло бути ненавмисне чи просте вбивство.
Мені дали три роки за напад з побоями
та скоротили ув'язнення на рік за гарну поведінку.
Кінець історії.
Гаразд.
Тепер я знаю.
Слухай, Люку, приходь сюди, працюй,
ми з цим розберемося разом, гаразд?
-Ти серйозно? -Так.
Щиро.
Здається, ти ще маєш допрацювати зміну, га?
Так.
Гей!
-Га? -Не забудь ключі.
-Ось ти де. -Гей.
-Зіграєш? -Ні.
Я поговорила з Мендрейком, він сказав, ти граєш у гольф, але не сказав де.
-Останнє місце, про яке я подумала. -Розумна.
Такий мені подобається більше. Швидше та має перешкоди.
-Ти любиш бути ексцентричним мільйонером? -Мільярдером.
Я був ексцентричним і коли був бідним.
-Але люди вважали це бісячим. -І чому б це?
Слухай, ти виходиш з угоди?
-А не маю? -Можу назвати купу причин.
В мене є час лише на одну.
Гаразд. Ти започатковуєш мережу готелів, а цей буде твоєю головною прикрасою.
Близько до Вашингтону в О.К., до Балтимору, узбережжя чарівне.
Так. Чарівне. Але труби…
З цим можна впоратися. Я говорила з експертом.
Зараження мінімальне. Їх можна викопати та замінити.
-Коштуватиме це… -Сотню тисяч?
-Менше. -Думаєш, мені варто це зробити?
Думаю, це буде розумно.
Давай так.
Якщо влучу зараз, я подумаю.
Так ти приймаєш великі рішення?
Так я прийму це.
Ти диви, я подумаю, Еббі.
-Дякую, м-ре Кінкейд. -Еван.
Я не користуюся іменами. Це ускладнює.
Кажу тобі, Еббі мала рацію щодо балтиморської будівлі.
Зроби її партнеркою.
Якщо зійдемося на цифрах, це вийде тобі у плюс.
Хоч мені й не віриться, що ти не хочеш Лоуері архітектором.
Навпаки. В нього жахливі проекти.
Коли ми працювали над тим медцентром у Шарлотті,
він був скалкою в дупі.
-Рибалка — рибалку. -Тим не менш.
-Що ти робиш? -Дивлюся фото у старих фотоальбомах.
Намагаюся знайти дитячі фото Джес, щоб використати на весіллі.
-Ганебні, сподіваємося. -Ти сподіваєшся.
До речі, про ганебність, хочеш побачити батька та дядька підлітками?
Так.
Оце зачіска, тату.
Не вірю, що думав, ніби ті бакенбарди круті.
-Мої вуса були круті. -Ні краплі.
Жартуєш? Вони мені пасували.
-Глянь. -Боже.
Це ми на апалачській стежці.
-Міку, пам'ятаєш це? -Авжеж, 77-й.
Як можна забути? Найкраща поїздка з усіх.
Точно. Неймовірний похід.
Нам було так весело.
Лише ми та дика природа.
Б'юся об заклад, зараз ви б не осилили той похід.
Що? Авжеж, осилили б.
Лише 16 кілометрів? Легко.
Я б глянула на вас.
Чом би й ні? Гарна ідея.
-Що скажеш, Міку? -Гаразд, тільки не сповільнюй мене.
Не сповільнювати? Це в тебе хворі ноги.
Твої гомілки.
Гаразд. Давай. На вікенді.
Обговоримо деталі проекту по дорозі.
-Що, лишився ще порох? -Може. З того часу я не ходив в походи.
Ну давай.
-Молодець, мамо. -Ага.
Твоєму батькові треба відпочити від роботи.
Це ще зблизить братів разом…
Чи вони повбивають одне одного.
Час покаже.
Люба, глянь сюди.
-Ні, ця зачіска. -Я обожнюю її.
-Нікому більше не показуй. -Така мила.
-Хто це? -Еван Кінкейд.
-Серйозно? Що він хоче? -Каже, що стоїть надворі.
Що?
-Привіт. -Гей!
Хотів сказати це особисто.
Я вирішив будувати.
Добре. Дуже добре.
-За однієї умови. -Якої?
Ти маєш керувати проектом.
Ну…
знаєш, мій тато керує будівництвом.
Це так.
Але в тебе є риса, яку я ціную більш за все.
Яка це?
Я тобі не подобаюся.
-Що? -Ти не кажеш мені те, що я хочу чути.
Ти даєш факти. Ти не уявляєш, наскільки це рідке явлення в моєму фасі.
-В твоєму фасі? -Мільярдерства. Це виснажує.
Всі хочуть мені сподобатися, бо вони хочуть від мене чогось.
-Не думаю, що це так. -Бач? Я тобі не подобаюся.
І ти мені не подобаєшся.
Ми не боятимемося образити одне одного, бо ми вже образилися.
Це ідеальні професійні відносини.
Так, в цьому є доля логіки.
Так, га?
Гаразд, тоді гарного тобі вечора, м-ре Кінкейд.
Я б запросила тебе, але не хочу.
Це буде ідеально.
Далі у серіалі:
Сналлігастер — міфічна тварина мерілендських лісів.
Чув це?
Цей ухил більш різкий.
Ми впораємося...
Томмі!
Краще не лишай ніяких документів, щоб хтось побачив.
Глянь на підпис. Батько не міг це підписати. Він був у Флориді.
Чилі подано.
Він додав це замість солі?
Якщо не розкажеш їм, це порушення умов УДЗ.
Переклад субтитрів: Володимир Фатун
Зрозуміло, сер.