Din episoadele anterioare…
Nu-mi place deloc de dezvoltatorul acela, Evan Kincaid.
De ce? E spiritual și dinamic.
M-am văzut cu dușmanul.
Nu eram prea sociabil, iar eu nu eram de nasul tău.
- Voi accepta slujba. - E drăguț?
Dle Dilpher, mă bucur că ne permiteți să vă reprezentăm.
Cred că avem ceva despre Mick O'Brien.
Știi barul The Bridge?
Te interesează să lucrezi acolo?
Apreciez oferta, O'Brien. Dar nu caut pomană.
- Meriți ce e mai bun, Abby. - Și tu la fel.
Poate că acum vom găsi asta.
- 'Neața! - 'Neața!
Sunt în întârziere.
E cafea făcută? Zi-mi că e!
Normal! Ce părere aveți?
- Alegeți un aranjament. - Pentru ce?
E nunta surorii tale!
Este curând. Jess ne-a cerut ajutorul.
Trebuie să alegem un aranjament care va fi pe fiecare masă.
- Mie îmi place asta. - Care?
- Aia! - Asta, cu margarete?
- Da! Aia. - Da?
- Mie îmi plac toate. - Asta e problema.
Știu. Încerc să văd toate fațetele poveștii.
Ca profesor de scriere creativă, nu pot să judec aspru.
Tot am nevoie de părerea ta.
Îmi plac toate!
Bine. Îmi place cel cu fundă albastră.
- Este preferatul meu. - Bună dimineața!
'Neața!
Ai primit mesajul de la șantier?
Da. Nu e a bună.
Îi scriu lui Larry că suntem pe drum. Îmi pare rău.
Au descoperit țevi de azbest îngropate.
Dacă au contaminat solul, ne suspendă activitatea.
Groaznic…
O să fie bine.
Bănuiesc că nu e momentul să-ți cer părerea despre aranjamente?
Îmi plac toate.
Fundă albastră. Pa!
- Are gusturi bune. - Nu-i așa?
Azi mergem la tribunal, cazul Bodnar et al. contra MacLeod Industries.
Proces colectiv. Ce poziție adoptăm?
Avem doi reclamanți și declarații de la alți 400.
Reclamă discrepanțe salariale între bărbați și femei.
MacLeod ar vrea să fie respins cazul. Evident.
Desigur. Cine e judecătorul?
Domnul judecător Martinez.
- M-am băgat peste altcineva? - Nu.
Deloc, O'Brien.
Spune-ne mai multe despre judecătorul Martinez.
Din cercetările mele, e un constituționalist strict.
Ține la litera legii.
Joacă bine golf și mi-e bun prieten.
Eu și Linda îl cunoaștem pe Jim Martinez de ani de zile.
Cred că ne descurcăm cu el.
Sunt convins, domnule.
Bine.
Linda, ia-l pe O'Brien ca asistent.
Au trecut câteva luni, e timpul să se specializeze la locul de muncă.
Mulțumesc, domnule.
Vrei să iei loc, ca să continuăm întâlnirea?
Da, domnule.
Sigur nu te duci la birou?
Pot să dea de mine și aici.
Minunile erei digitale.
Da.
Ești bine?
Încerc.
Se testează solul și nu dăm de Evan Kincaid.
Nu pot controla asta. Așa că mă relaxez și mă simt bine.
Uitasem cât de mult iubesc locul ăsta.
Aici am găsit cana cu Baltimore Orioles.
- Ți-am dat-o de Crăciun. - Acum îmi place și mai tare.
Uită-te aici, Mick!
Ce e?
E Chesapeake Shores?
Ăsta e golful, dar sunt puține case. Cred că are peste 30 de ani.
Nu vă supărați, cât costă asta?
Opt.
- Sute? - Amuzant…
Opt dolari.
Fac cinste.
Văd că nu te zgârcești.
Sunt un mecena al lucrărilor de artă de sub zece dolari.
- Poftim. Mulțumesc. - Mulțumesc.
Deții un tablou.
- Mulțumesc, Mick. - Cu plăcere.
Cred că e de Arthur Driscoll.
- Și asta e bine? - Foarte bine.
E posibil. Petrecea verile aici.
- Am auzit de el. - A fost celebru în lumea artei
în anii '60.
O vedetă în devenire.
- Ce a pățit? - Nu știe nimeni.
A încetat să mai picteze în anii '70 și a dispărut.
Are puține tablouri autentificate.
E foarte frumos.
Dacă e autentic, am dat lovitura.
Dacă-l vinzi cu un milion de dolari, opt mi-i dai mie.
Toți o iubim pe Betty, dar cred că putem conveni
că e cam bătrână.
O iubim, dar să fim sinceri,
trebuie să se retragă.
Avem nevoie de o mașină nouă de mult timp.
Consiliul a făcut rost de fonduri
ca să ne facă cadou una de ziua orașului.
Vom avea un stand și vom prezenta stația de pompieri.
Fișele de voluntariat sunt acolo.
Nu uitați de triatlonul de Ziua Chesapeake Shores-ului,
care urmează.
La treabă! Să menținem siguranța orașului.
Căpitane!
Fratele meu merge cu bicicleta, eu alerg, căutăm un înotător serios.
Mersi, dar nu mai înot ca pe vremuri.
Poate ca antrenor?
- Știu că ați fost atlet în facultate. - Asta a fost demult.
Dar mi-ar face plăcere.
- Da? - Fă un program
și ocupă-te, Karl.
- Mi-a spus cumva Karl? - Așa cred.
Semeni un pic cu un Karl, dacă stau să mă gândesc.
- Serios? - Puțin.
Caut încă un înotător.
Nu te baza pe mine. Alerg cu Brenda și Tabitha.
- Un trio bestial. - Avem șanse mari.
Alergăm amândoi, deci vom fi concurenți.
- Te temi că te întrec? - Poate.
Soț contra soție. Teritoriu periculos.
Cum spui tu, Karl.
Amuzant…
Nu, vreau să vorbesc chiar cu dnul Kincaid.
E vorba de proiectul din Chesapeake Shores.
Când va fi disponibil?
Nu e acceptabil. Înțeleg că e ocupat.
Toți suntem ocupați. Eu nu lucrez așa.
Spuneți-i că, dacă nu mă sună azi, afacerea pică.
Mulțumesc.
- Bravo ție! - Ce mai faci, unchiule Thomas?
Mai bine decât interlocutorul tău.
- Ce-a fost asta? - Un client important.
Ține-te tare, nu-l lăsa să te intimideze.
- Sunt bine. - Da?
Ai un rid între sprâncene.
Știu. Nu am prea dormit bine.
- E vorba de Dilpher, nu? - Da.
Reputația tatei e afectată.
Pierdem clienți.
E posibil să mai fi pierdut unul.
- Nu știu ce o să facem. - Cum rezistă Mick?
E furios, confuz și ascunde totul.
- Așa e Mick. - Ce faci în oraș?
Merg să văd o proprietate în Baltimore.
Trebuie să fim prezenți în oraș.
Avem un cvartal în zona Hampton.
- Ar merge de clădire de birouri. - Așa te vreau!
Trimite-mi detaliile. Mă opresc să văd ce face Mick.
I-ar face plăcere.
- Mi-a părut bine să te văd, Abby. - Și mie, unchiule.
Pa!
Fir-ar…
Bună ziua!
Avem o zi aglomerată
și aș vrea să ne mișcăm repede.
Dosarul numărul 559903.
Procesul colectiv care reclamă discriminare salarială incorectă
împotriva angajatelor de la MacLeod Industries.
Dră Nelson, mă bucur să te revăd.
Presupun că argumentați împotriva moțiunii de respingere.
- Da, onorată instanță. - Până să începem,
există legi în vigoare care combat discriminarea salarială.
De ce suntem aici?
Ne aflăm aici deoarece MacLeod Industries
folosește tratamentul inegal și forța fizică
pentru a justifica compensarea inegală dintre bărbați și femei.
Și susțineți că femeile sunt la fel de puternice ca bărbații?
Nu sunt sigur că sunt de acord.
Crezi că mă înșel?
- Poftim, dle judecător? - Cum te cheamă, fiule?
Connor O'Brien, dle judecător.
Connor O'Brien,
nu ești de acord că persoanele de gen masculin tind
să aibă, în medie, o forță mai mare
- …decât persoanele de gen feminin? - Ba da.
Și înțeleg că este vorba
de muncă de depozit.
E vorba de ridicarea de lucruri grele, nu?
- Da, onorată instanță. - Bine.
Dar…
Dle O'Brien, sper să aduci argumente solide. Altfel, fă-ți bagajele.
Da, onorată instanță…
- Aștept, dle O'Brien. - Da. Eu…
Am trei surori, dle judecător.
Ăsta e argumentul tău? Că ai trei surori?
Da, domnule. Trei.
Și?
Și am constatat că femeile sunt capabile să facă orice fac bărbații.
E părerea dumitale, dle O'Brien.
- Nu e o circumstanță atenuantă. - Chiar nu este?
Onorată instanță, mă refer la forța interioară.
Care nu e reprezentată de muncă fizică.
Când femeile întâmpină o problemă,
nu rezolvă problema doar punctual, ci gândesc trei pași înainte.
Și își fac treaba.
A fost incredibil!
Chiar a fost?
A fost suficient cât să nu respingă dosarul.
Nu l-am mai văzut pe Martinez să facă asta.
L-am căutat pe Google.
- A fost crescut de o mamă singură. - Ingenios!
Bravo! Mi-a plăcut c-ai argumentat din experiența personală.
Ai avut și tu un rol aici.
Nu-i așa?
I-am spus adevărul judecătorului Martinez.
O strategie juridică unică.
- Ai regrete? - Deloc.
Deși colțul cu semnătura e distrus,
chiar cred că este un Driscoll.
- I-ai contactat pe administratori? - Nu are rude în viață.
Dar am găsit o galerie de artă de la New York.
Mi-au dat un număr mai vechi.
- Ce au zis? - Am sunat de câteva ori.
Sună doar.
Nu răspunde nimeni, nu intră mesageria.
- Mai încearcă o dată. - Da.
- Tată, ai o secundă? - Sigur.
Uită-te la asta.
Alo?
Da. Alo?
Sun în legătură cu Arthur Driscoll.
La telefon.
Arthur Driscoll?
Asta am zis.
Mă bucur să vorbesc cu dumneata, dle Driscoll.
Cred că am găsit un tablou de-ale dumneavoastră.
Bravo ție! Pune-l deasupra șemineului cu binecuvântarea mea.
Domnule Driscoll? Alo!
Sigur e Evan Kincaid?
Așa scrie. Cică ne sună la cinci.
Vrea pe FaceTime. Urăsc asta.
Poate fi oriunde.
Nu știu la ce fus orar se referă.
Dacă e Pacific, e ora 14:00.
Dar dacă e la Londra, ar fi 10:00. În Paris, 11:00.
Știi asta pe de rost?
- În finanțe, înveți asta. - Da.
Acum e 15:30. Avem timp să facem o strategie.
Mostrele de sol sunt… Ce-i asta?
E Kincaid. De unde are numărul meu?
E bogat?
- Salut! - Bună ziua, dle Kincaid!
- M-auzi? - Tată, ai microfonul închis.
- Mick, ești acolo? - Știu.
Mick?
Alo, Mick?
- Salutare! - Salut!
Dle Kincaid, vă așteptam la ora 17:00.
E 17:00 în Newfoundland.
Au un fus orar complet aiurea. Puteți vorbi?
- Sigur. - Abby! Tu ești?
Da, Abby O'Brien. Bună!
Nu rețin numele de familie. E prea complicat.
Eu sunt Evan, iar tu ești Abby. Nu-i așa, Mick?
Treaba asta cu azbestul e nasoală rău, nu?
E complicat. Mă retrag. Construiesc în altă parte.
Stați, domnule… Evan.
Sigur că puteți construi altundeva, dar Chesapeake Shores este doar unul.
- Unde e Chesapeake Shores? - Unde construiți hotelul.
A, da.
Scuze, știam asta.
Am un milion de contracte. La figurat sau la propriu.
Ați fost vreodată aici?
E printre cele mai frumoase locuri din lume.
Știi ceva? Stai puțin!
Așa. Gata!
- Evan, ce faci? - Mă cațăr pe stânci.
De fapt, e alpinism. E superb.
De ce ne suni acum?
Așa mi-a zis Klaus. Știi că l-ai speriat?
- Și el nu se sperie niciodată. - Mulțumesc.
Îmi dau seama după voce că ești pasionată.
- Hai să vorbim mâine. - Sigur.
La ce oră o să suni?
- Orarul Standard Estic. - Lasă telefonul.
- O să trec pe acolo. - Poftim?
În weekend am treabă în D.C.
Mă opresc pe drum. Pe curând!
Trece pe aici.
Ce bine…
- Ai nevoie de ajutor? - Salut, Thomas!
Nu, mulțumesc.
CLUB DE NOAPTE
Ai răscumpărat localul?
Ar trebui să mă caut la cap.
Avem probleme cu instalațiile și electrica.
Îmi amintesc că aripioarele erau bunicele.
Asta, da. Ce vânt te aduce?
Caut un birou nou în Baltimore.
Abby zice că proprietatea voastră din Hampton ar fi ideală.
- Așa a zis? - Da.
Dacă ne înțelegem la sumă, ar trebui să discutăm.
Acum sunt ocupat. Am un client nou.
Celebrul Evan Kincaid.
Exact.
Sper că nu va trebui înlocuită toată instalația.
Bună ziua!
Sunteți Mick O'Brien?
- Da. - Sunt Luke Tatum.
Am făcut liceul cu Abby și Kevin.
Luke, ce mai faci? Îmi pare bine să te văd.
- Da. - A trecut o vreme, nu?
Da.
- Vă deranjez? - Nu. Fratele meu, Thomas.
Salut!
Te las, Mick.
Dar aș vrea să discutăm despre Hampton curând.
Bine.
- Mi-a părut bine. - Asemenea.
Kevin mi-a zis că te-ai mutat acasă de curând.
- Așa este. - Părinții tăi sunt oameni de treabă.
Tatăl tău te încuraja mereu la meciurile de baschet
și pe pista de atletism.
Era foarte entuziast.
Așa e.
Aveți un local frumos.
Mulțumesc. Am auzit că-ți cauți de lucru.
Așa e.
Se potrivește, că am nevoie de ajutor.
Nu promit prea multe.
Descărcarea mărfii, măturat, om bun la toate.
- Poate nu te interesează. - Mă interesează.
Bine.
Apropo…
Care e treaba cu siguranțele?
Păi…
Am pus un sistem nou de iluminat deasupra scenei.
Acum sar siguranțele.
- Pot să arunc o privire? - Sigur că da.
E un întrerupător subdimensionat la lumini.
- Exact. - Da.
Și redresoarele.
Cred că sunt pe o singură alternanță.
Ai lucrat ca electrician?
Am făcut câte puțin din toate.
Om bun la toate și la nimic.
- Povestea vieții mele. - Da?
Da.
Propune-ți să începi mâine și vedem ce putem face.
- Vă mulțumesc. - Mick.
Mick să fie!
- Bine ai venit în echipă! - Mulțumesc.
- Bună! - Bună!
Ai un minut?
- Ai vorbit cu Thomas mai devreme? - Da.
I-ai lăudat proprietatea din Baltimore?
- Așa e. - Păi…
Știu că ai vrut să faci bine,
dar aș vrea să discuți mai întâi cu mine lucrurile astea.
Sigur. Este vreo problemă?
Nu vreau să fac afaceri cu fratele meu.
Ne înțelegem bine pentru prima oară în mulți ani de zile.
Ar trebui să ținem interesele de afaceri separate.
Desigur.
Dar ești…
Ești sigur că asta te deranjează?
Nu cumva e treaba cu Kincaid și Dilpher?
Probabil toate trei. Preponderent Dilpher și Kincaid.
Vrei o înghețată, tată?
- Tu vrei? - Întotdeauna.
Mi-ar plăcea tare mult o înghețată.
Bine.
- Două linguri? - Cu ciocolată și mentă.
Mulțumesc, dră Neary.
După reprezentantul MacLeod Industries,
e rândul reclamantului.
Cine va vorbi azi? Dra Nelson sau dnul O'Brien?
Mulțumesc, onorată instanță.
Am stat aici
și i-am ascultat pe distinșii avocați ai pârâtului,
încercând un sentiment de milă.
Au vrut respingerea cazului. Nu a fost să fie.
Acum ne pregătim pentru proces
și denigrează și minimalizează seriozitatea
acestui proces.
Dra Neary a declarat că reclamantele din dosar
„nu sunt satisfăcute niciodată” și „se dau victime”.
Nimic mai neadevărat!
Eleanor Holmes Norton a dat în judecată Newsweek Magazine în 1970
pentru că femeile nu puteau fi reporteri și i s-a spus același lucru.
Foarte interesant, dle O'Brien. Care e concluzia?
Concluzia, onorată instanță,
este că femeile primesc mereu acest răspuns când vor egalitate.
Ca în cazul Newsweek,
au fost forțate să-și asume un rol auxiliar doar din cauza sexului.
E la fel cu MacLeod Industries.
În general, bărbații sunt mai puternici.
Bărbații ridică mai mult.
Dar la MacLeod, majoritatea bărbaților folosesc motostivuitorul.
Avem probe că femeilor care s-au înscris la formare specifică
li s-a respins cererea. Să fim sinceri,
motostivuitorul e egalizator în acest caz.
Nu e vorba de compensație egală pentru muncă egală.
Femeilor li se refuză șansa
să devină operatori de motostivuitor la MacLeod.
Ca să citez dosarul Newsweek din 1970,
„doar din cauza sexului lor”.
A întârziat cinci minute.
Oamenii ca el întârzie mereu. Pentru impresie.
Știu. Timpul lor e mai important ca al nostru.
Aici erați! V-am așteptat, dar nu-i nimic.
Îmi place să ajung mai devreme la întâlniri. Câștig timp.
- Salut, Mick! - Larry…
L-am rugat pe Larry să-mi arate. Sper că e în regulă.
E impresionant.
- Faceți treabă bună, Mick, Abby. - Mulțumesc.
- Am făcut asta de câteva ori. - Desigur. Greșeala mea.
Îmi cer scuze. Pe ce stai?
Este un hoverboard.
Mă gândeam să investesc în ele, așa că-l încerc.
E distractiv.
Ce părere aveți de treaba cu țevile?
- E o problemă? - Încă nu se știe.
Vin niște specialiști din D.C.
Nu cred că va fi o problemă.
E superb aici.
Orașul, întreaga regiune.
- De ce nu am știut de ea? - E un secret bine ascuns.
Nu ar trebui.
Mi-am pierdut interesul.
- Ce? - În hoverboard. E doar o jucărie.
- O vrei tu? - Sigur.
Contaminarea solului e posibil să nu fie o problemă.
Asta am zis și eu.
Pe de altă parte, este o problemă serioasă.
Îl cunosc pe guvernator. Poate o rezolvăm cumva.
Asta dacă nu cumva solul e contaminat.
Nu înțeleg. Vrei să facem proiectul sau încerci să mă descurajezi?
Mă rezum doar la ce e cert.
I-auzi! Ce e cert…
- Incredibil concept, nu? - Ești directă.
- Așa am fost crescută. - Bravo!
Nu am avut nicio contribuție. Așa a ieșit.
Mai stau câteva zile, Abby.
Să văd ce zic și să cunosc locul.
- E frumos. - Este.
Îmi amintește de coasta de vest a Irlandei.
- Ai fost vreodată acolo? - Am o casă acolo.
- Normal… - Se prinde pește aici?
- Cel mai bun pește. - Serios?
N-am pescuit în viața mea! Trebuie să încerc.
- Am terminat aici? - Cred că da. Tu nu?
Te pot lăsa în oraș, dacă vrei.
- E-n regulă. Sunt cu mașina. - Unde e?
În apropiere.
Mandrake, sunt gata.
Pe curând!
Bogații sunt diferiți.
El este cu siguranță.
Excelent! Mulțumesc.
- Bună ziua, Keller! - Bună ziua, O'Brien!
- Ești încă încins după victorie? - Oarecum.
Ai grijă la rechini.
- Nu sunt și eu rechin acum? - Rămâne de văzut.
Ai dinți ascuțiți, dar aduci mai degrabă a delfin.
- Mulțumesc, cred. - Cu plăcere, cred.
- Pa! - Pa!
Așa, deci! Memorii?
Îmi place. Studenții vor fi încântați.
Perfect. Scrii ce știi, scrii ce ești. Trei texte.
Confesiunile lui Jean-Jacques Rousseau.
Amintirile lui Ulysses S. Grant
și Autobiografia lui Alice B. Toklas, de Gertrude Stein.
- Am citit sigur una dintre ele. - Ar trebui să le citești pe toate.
O să le citesc.
Apoi îi trec la ficțiune.
- Cum ai făcut cu cartea ta? - Da.
Pot să te întreb ceva?
Personajul Mark Davies era…
Tu?
Da.
A fost un amestec.
- Vrei să spui că da. - Da.
Îmi trebuia un personaj negativ.
Mă bucur că am fost de ajutor.
Cum ai intrat în învățământ? Te vedeam în politică.
Administrarea unei facultăți presupune multă politică.
Ce s-a întâmplat?
Când am venit aici ca student,
voiam să dau la Drept și să candidez la o funcție publică,
dar am citit Marele Gatsby.
Mi-a deschis ochii, am citit mai departe și m-am schimbat.
Da.
Nu ai devenit deloc cel pe care mi-l imaginam.
- Ăsta trebuie să fie compliment? - Da.
Da.
- Câți kilometri ai mers cu bicicleta? - Cam opt.
- Excelent. - Genunchii mei nu sunt de acord.
Am trecut pe lângă casa lui Arthur Driscoll, cred.
- Da? - Nu-l cunoaște nimeni.
Petreceau verile aici și Nell era prietenă cu soția lui.
A murit și au pierdut legătura.
De ce nu te duci direct, dacă aia e casa lui?
Ușor de zis. L-am sunat și mi-a închis telefonul în nas.
Insistă! Dacă renunțai după un kilometru, nu făceai opt.
- Ești un antrenor bun. - Da.
Perfect.
Ne vedem la triatlon, dragule.
Îți trimit factura!
- Cine e? - Sunt Evan.
Scrie Mandrake.
E șoferul meu. Am rămas fără baterie. Voiam să-mi iau rămas-bun.
Pleci?
Da. Mâine joc golf, apoi plec.
- Și mostra de sol? - Am decis să nu construiesc.
Nu mă pun cu OSHA. Găsim alt loc pentru un hotel.
- Pa! - Stai! Nu poți face asta.
- Bună! - Hei…
- Scuze. - E-n regulă.
Poți fi amendată pentru MTU.
- Ce? - Mers cu telefonul la ureche.
- Urăsc când oamenii fac asta. - Da.
Abby, ce se petrece?
Nimic. De fapt, totul. Un nebun.
Vino încoace.
- Ce? - Respiră.
- Bine. - E bine?
- Da. - Acum închide ochii.
Hai, închide ochii.
Acum numără până la cinci.
Unu, doi, trei…
patru…
cinci.
Deschide ochii.
Ce vezi?
- Pe tine. - Da. Și altceva?
Localul lui Sally.
Dar ce miroși?
- Turtă de mălai. - Da.
Miroase bine, nu?
Da. Te simți mai bine?
- Da. - Ia să vedem…
Mult mai bine.
Mi-a părut bine.
Asemenea, Jay.
- Ai o secundă? - Pentru tine? Da. Cu ce te ajut?
Paul Dilpher e client aici?
Acum, da.
Nu trebuia să mă informezi?
De ce?
Pentru relațiile mele.
Ar trebui să discutăm despre orice client cu noii asociați?
Paul Dilpher are mari probleme juridice.
- Și are nevoie de avocat. - Linda, e implicată și familia mea.
Dilpher dă vina pe tata. Știi bine asta.
- Oare? - Nu e conflict de interese?
Connor, avem peste 150 de avocați în firmă.
Nu crezi că mai apar conflicte uneori?
- Bănuiesc… - Ce facem?
Facem scut în jurul avocatului respectiv.
- Adică în jurul meu? - Exact.
Nu te vei apropia de dosarul său, nici el de tine.
Bine. Îți mulțumesc.
Nu-ți pierde atenția. Concentrează-te pe dosarul MacLeod.
Ne-a impresionat cum te-ai descurcat cu judecătorul Martinez.
Felicitări!
- Bună! - Bună!
- Kevin, ai un minut? - Da. Care e treaba?
Pregătesc un curs de scriere creativă și…
Știu. Tu, profesoară?
Scuze, nu am vrut să te jignesc.
Vei fi o profesoară excelentă. Dar ești sora mea mai mică.
- Știu c-ai mâncat noroi. - De la tine.
- Abby m-a pus. - Poți fi obiectiv?
- Da. - Bine.
Am dat autografe, am citit în public. Dar de data asta…
Studenți. Cel mai drastic public.
- Se vede că n-ai făcut armata. - Pot să-mi exersez prezentarea?
Da.
Bine.
Bună ziua, clasă!
Sunt Bree O'Brien… Ai dreptate.
Renunț. Sunt plictisitoare. - Vino înapoi! Glumesc.
Trebuie să le captezi atenția.
Strigă. Suie-te pe catedră.
- Nu e Cercul poeților dispăruți. - Dar poate fi.
- Bine. - Continuă.
Voiam să încep așa.
„Închide ușa.
Scrie de parcă nu se uită nimeni peste umăr.
Nu încerca să înțelegi ce vor alții să audă de la tine,
caută să înțelegi ce trebuie să spui tu.
Este singurul lucru pe care îl ai de oferit.”
Barbara Kingsolver a zis asta.
Bree, a fost excelent.
- Serios? - Da, m-ai captivat.
Mulțumesc.
Bine.
- Îți rămân datoare. - Da?
- Faci cinste la prânz? - Sigur.
Știu o cafenea care servește un noroi excelent.
Mi-ai făcut poftă!
- Da? - Domnul Driscoll?
- Nu vreau să vă deranjez… - Prea târziu.
Eu v-am sunat în legătură cu tablourile dv.
și speram să…
Puteți confirma că l-ați pictat pe acesta?
Cu părere de rău, da.
Este superb.
Cât ați dat pe el?
- Opt dolari. - Ați dat prea mult.
Scuze, revin.
Luke, instalatorii au confirmat?
N-a fost nevoie. Am curățat chiuveta principală.
- Excelent! - Ascultă…
Putem discuta puțin?
Sigur că da.
- Kevin, ai grijă de bar, te rog. - Da.
Mick, apreciez că mi-ai oferit acest post.
Dar…
Nu am fost complet sincer cu tine.
Nu?
Nu. Eu…
Am făcut niște greșeli în trecut.
Am depășit faza, dar încă mă căiesc.
Bine.
Ca să mă angajezi la bar, va trebui să completezi niște formulare.
Ce fel de formulare?
Cum că lucrez aici și că ești angajatorul meu.
La ultimul post nu am făcut asta și a ieșit urât.
Am fost dat afară.
Ascult.
Am ofițer supraveghetor și trebuie să iau legătura cu el lunar.
Ofițer supraveghetor?
Dacă e o problemă, nu mă supăr.
Sunt obișnuit, înțeleg.
Doamne…
Poate că a fost o mare greșeală. Îmi pare rău…
Luke!
Luke, ascultă!
Nu poți arunca bomba, fără să te aștepți la o reacție.
Înțeleg.
- Ai dreptul să fii furios. - Nu sunt furios, nu mai înțeleg nimic.
Lucrez în construcții, am mai lucrat cu foști condamnați.
Mulți oameni destoinici au stat după gratii,
dar trebuie să fii sincer cu mine.
Nu pleca, vorbește cu mine!
Spune-mi ce s-a întâmplat!
Bine.
Urma să fac facultatea, să devin medic.
Tata a murit de atac de cord.
Iar mama…
A cedat.
Trebuia să am grijă de ea, așa că m-am angajat la depozit.
Îmi pare rău pentru mama ta.
Asta m-a afectat.
Și…
M-am apucat de băut.
Prea mult.
Cam asta e povestea.
Ai uitat de închisoare.
Da. Păi…
Când mama a murit…
lucrurile au scăpat de sub control.
Beam la un bar.
Un tip se tot dădea la chelneriță.
I-am zis să se potolească.
Am folosit un limbaj mai dur.
M-a pocnit.
L-am pocnit și eu.
Mi s-a părut că așa se cuvine.
A căzut și s-a lovit cu capul de colțul barului.
Era să moară.
Norocul tău că nu a murit.
Aș fi fost vinovat de omor prin imprudență sau omor calificat.
Dar am primit trei ani pentru acte de violență.
Am făcut un an mai puțin pentru bună purtare.
Asta e tot.
Bine.
Acum știu.
Luke, vino și fă-ți treaba,
iar noi vom vedea cum ne descurcăm.
- Vorbești serios? - Da.
Cu sinceritate.
Trebuie să-ți termini tura, nu?
Da.
Hei!
- Ce este? - Nu uita cheile.
- Aici erai! - Bună!
- Facem o partidă? - Nu.
Mandrake mi-a zis că joci golf, dar nu și unde.
- Nu m-aș fi așteptat să fii aici. - Ești deșteaptă.
Prefer minigolful. E mai rapid și obstacolele sunt mai interesante.
- Îți place să te dai milionar excentric? - Miliardar.
Eram la fel de excentric când eram sărac.
- Atunci, oamenii mă considerau enervant. - Nu-mi închipui de ce.
Chiar te retragi din afacere?
- De ce nu? - Pot să-ți dau o sută de motive.
Am timp doar pentru unul.
Bine. Ar fi baza lanțului tău de hoteluri.
E aproape de D.C. și de Baltimore, iar coasta e superbă.
E frumoasă, dar țevile…
Se rezolvă, am vorbit cu expertul.
Contaminarea e minimă, le pot dezgropa și le pot înlocui.
- Costul este… - O sută de mii?
- Mai puțin. - Și crezi că ar trebui să investesc?
Ar fi inteligent.
Fii atentă cum facem.
Dacă o nimeresc, mă mai gândesc.
Așa iei tu deciziile importante?
Așa o voi lua pe aceasta.
Ca să vezi! Mă mai gândesc, Abby.
- Mulțumesc, dle Kincaid. - Evan.
Nu rețin prenumele. E prea complicat.
Abby mi-a recomandat la fix proprietatea din Baltimore.
Fă-o parteneră.
Dacă ne înțelegem la sumă, terenul acela ți-ar fi chiar bun.
De ce nu vrei să lucrezi cu Lowery pentru proiect?
Nu te înțeleg. Face niște proiecte groaznice!
Când am făcut centrul medical din Charlotte,
m-a enervat teribil.
- Nici tu nu ești mai breaz. - Chiar și așa.
- Ce faci? - Mă uit prin albume cu poze vechi.
Caut poze cu Jess pentru nuntă.
- Poate găsim unele jenante. - Speri…
Apropo, vrei să-i vezi pe tatăl și pe unchiul tău în adolescență?
Da.
Ce chică aveai, tată…
Nu-mi vine să cred că-mi plăceau perciunii ăia.
- Aveam o mustață pe cinste! - Deloc.
Glumești? Era bestială!
- Uită-te la asta. - Vai…
Eram amândoi pe Appalachian Trail.
- Mick, îți amintești? - Desigur, 1977.
Cum să uit? A fost cea mai tare expediție.
De acord. A fost o drumeție fantastică.
Ne-am distrat de minune.
Doar noi și sălbăticia.
Fac pariu că nu ați rezista nici 16 km azi.
Ce? Cum să nu?
Eu cred că putem face tot traseul.
Aș vrea să o văd și pe asta!
De ce nu? E o idee bună.
- Ce zici, Mick? - Sigur, dacă nu rămâi de căruță.
Poftim? Pe tine te dureau picioarele.
Tu te-ai lovit la tibie.
Bine. Hai s-o facem weekendul ăsta.
Putem discuta despre proiect cu ocazia asta.
- Mai ai echipament de camping? - Poate. De atunci, n-am mai ieșit.
Hai să vedem.
- Bravo, mamă! - Da.
Tatăl tău are nevoie de o pauză de muncă.
Drumeția asta fie îi va apropia…
Fie se vor omorî între ei.
Timpul va decide.
Uită-te la asta!
- Nu cu permanent! - Mi-a plăcut permanentul ăla.
- Să nu arăți nimănui poza asta! - Ești drăgălașă.
- Cine e? - Evan Kincaid.
- Serios? Ce vrea? - Cică e afară.
Ce?
- Bună! - Bună!
Am vrut să-ți spun în persoană.
Am decis să fac construcția.
Asta e bine.
- Cu o condiție. - Ce anume?
Vreau să conduci tu proiectul.
Păi…
Tata se ocupă de partea de construcție.
Așa este.
Dar tu ai o calitate pe care o prețuiesc și mai mult.
Care anume?
Nu-ți place de mine.
- Poftim? - Nu-mi spui ceea ce vreau să aud.
Tu îmi dai chestii certe. În meseria mea, e ceva rar.
- Meseria ta? - E obositor să fii miliardar.
Toți vor să-i plac, pentru că vor ceva de la mine.
- Nu cred că e adevărat. - Vezi? Nu-ți place de mine.
Nici mie nu-mi place de tine.
Nu ne temem că jignim pe cineva, pentru că suntem deja jigniți.
E o relație de lucru perfectă.
În mod ciudat, are sens.
Nu-i așa?
Bine. Seară bună, dle Kincaid!
Te-aș invita înăuntru, dar nu vreau.
O să iasă excelent!
Din episoadele viitoare…
Snallygaster, fiara mitologică din pădurile Maryland.
Ai auzit?
Nu cred că versantul era așa abrupt.
Ne descurcăm noi până jos…
Tommy!
Nu lăsa documentele la îndemâna altora.
Uită-te la semnătură. Tata sigur nu a semnat asta. Era în Florida.
Chiliul e gata.
A folosit asta în loc de sare?
Dacă nu le spui, încalci termenii eliberării.
Subtitrare tradusă de Cristian Mircea Drăghici
Am înțeles.