Tidligere på Chesapeake Shores:
-Evan Kincaid irriterer meg. -Hvorfor? Han er vittig og dynamisk.
-Jeg møtte min nemesis. -Det var vanskelig å bli kjent med folk.
-Jeg tar jobben. -Han var søt?
Mr. Dilpher, fint at du lar oss representere deg.
Vi har en fordel.
Kanskje du vil jobbe på The Bridge?
Takk, men jeg vil ikke ha veldedighet.
-Du fortjener det beste, Abby. -Du også.
Kanskje vi finner det nå.
-Morn. -Morn.
Jeg er sent ute.
-Si at vi har kaffe. -Vi har kaffe. Hva synes dere?
-Velg en dekorasjon. -Til hva?
Din søsters bryllup.
Det er her før vi vet ordet av det. Jess ba om hjelp.
Vi må ha en dekorasjon på hvert bord.
-Jeg liker den. -Hvilken?
-Den. -Den med tusenfryd?
-Ja! Den. -Jeg liker alle.
-Det er problemet. -Jeg prøver å se alle sider av historien.
Som skrivelærer kan jeg ikke være dømmende.
-Jeg trenger din mening. -Jeg liker dem alle!
Ok, greit. Jeg liker den med det blå båndet.
-Det er min favoritt også. -God morgen.
-God morgen! -Fikk du beskjeden fra byggeplassen?
Ja. Ikke bra.
Jeg sender melding til Larry om at vi er på vei. Beklager.
De fant asbestrør i bakken. Om jorda er forurenset, kan det stoppe alt.
Så fælt.
Det går bra.
Så det passer dårlig å spørre om din mening?
Jeg liker dem alle.
Blått bånd. Ha det!
-Hun har god smak. -Ikke sant?
Vi stiller i retten i dag til Bodnar et al. mot MacLeod Industries.
Et gruppesøksmål. Hvor står vi?
To saksøkere og 400 andre forklaringer
som hevder ulik lønn for menn og kvinner i firmaet.
MacLeod prøver selvsagt å få saken avvist.
Selvsagt. Hvem dømmer i saken?
Dommer Martinez.
-Unnskyld, skulle jeg tie? -Nei.
Aldeles ikke, O'Brien. Fortell oss mer om dommer Martinez.
Ifølge mine undersøkelser er han en konstitusjonalist.
-Han er veldig nøye med loven. -Og en god golfspiller og en god venn.
Linda og jeg har kjent Jim Martinez i årevis.
-Jeg tror vi kan takle ham. -Det kan dere nok.
Bra.
Linda, ta med deg O'Brien som medforsvarer.
Han har vært her et par måneder. På tide med litt opplæring i jobben.
Takk.
Vil du sette deg så vi kan fortsette?
Ja.
Vil du ikke heller være på kontoret?
De når meg like enkelt her. Den digitale tidsalders underverker.
Ja.
-Har du det bra? -Jeg prøver å ha det bra.
Det tas jordprøver, og vi får ikke tak i Evan Kincaid.
Jeg har ingen kontroll over det. Så jeg slapper av og koser meg.
Jeg hadde glemt hvor høyt jeg elsker dette stedet.
Det var her jeg fant Baltimore Orioles-koppen
-jeg ga deg sist jul. -Da elsker jeg det enda mer.
Mick, se.
Hva er det?
Er dette Chesapeake Shores?
Det er bukta, men få hus. Det var minst 30 år siden.
-Unnskyld, hvor mye koster dette? -Åtte.
-Hundre? -Morsomt.
Åtte dollar.
Jeg spanderer.
Storkar.
Jeg er en beskytter av kunst til under ti dollar.
-Vær så god. Takk. -Takk.
Du eier et maleri.
-Takk, Mick. -Bare hyggelig.
Jeg tror dette er av Arthur Driscoll.
-Er det bra? -Ja. Veldig bra.
Han pleide å bo her om sommeren.
-Jeg har hørt om ham. -Han var stor på 60-tallet.
En stigende stjerne.
-Hva skjedde med ham? -Ingen vet det.
Han sluttet å male på 70-tallet og forsvant på en måte.
Det fins få verifiserte verk av ham.
Det er vakkert.
Er det ekte, er dette et funn.
Selger du for en million, er åtte dollar mine.
Selv om alle elsker Betty, kan vi nok enes om
at hun begynner å bli gammel.
Vi elsker henne, men innse det,
hun må pensjoneres.
Vi trenger en ny brannbil,
og byrådet har samlet inn penger de skal gi oss på bydagen.
Vi skal ha en brannsikkerhetsbås og gi en omvisning.
Påmeldingsskjemaer er på plass. Og bydagstriatlonen holdes snart.
La oss sette i gang med å holde byen trygg.
Kaptein!
Broren min sykler, jeg løper. Jeg ser etter en svømmer.
Takk, men jeg svømmer ikke like godt som før.
-Kan du trene meg? Du var dyktig. -Det er en million år siden.
Men ja, gjerne.
-Ja? -Ordne en timeplan, så gjør vi det, Karl.
-Kalte han meg Karl? -Jeg tror det.
Du ser faktisk ut som en Karl.
-Gjør jeg? -Litt.
Jeg trenger en svømmer.
Ikke meg. Jeg deltar med Brenda og Tabitha.
-En rå trio. -Jeg liker sjansene våre.
Siden vi begge deltar, skal vi konkurrere mot hverandre.
-Er du redd jeg skal slå deg? -Kanskje.
Mann mot kone. Farlige greier.
Ja vel, Karl.
Veldig morsomt.
Nei, jeg må snakke med Mr. Kincaid selv. Det gjelder Chesapeake Shores-prosjektet.
Når er han ledig?
Ikke bra nok. Jeg vet at han er travel.
Det er vi alle. Det er ikke slik jeg gjør forretninger.
Be ham ringe meg i dag, ellers blir det ingen avtale.
Takk.
-Bra jobbet. -Onkel Thomas. Hvordan har du det?
Bedre enn den du nettopp snakket med.
-Hva handlet det om? -Bare en viktig klient.
Ikke la ham herse med deg.
-Det går bra. -Gjør det?
Du har en fure mellom øyenbrynene.
Jeg vet det. Jeg har ikke sovet godt.
-Det er Dilpher-greia, ikke sant? -Ja.
Pappas rykte blir svertet.
Og vi mister klienter.
Jeg kan ha mistet enda en. Jeg vet ikke hva vi skal gjøre.
Hvordan tar Mick det?
Han er sint, forvirret og skjuler det.
-Sånn er Mick. -Hva gjør du i byen?
Jeg se på en eiendom i Baltimore. Vi trenger en tilstedeværelse i byen.
Vi eier et kvartal i Hampton-området.
-Flott som kontorbygg. -Sånn skal det låte.
Jeg kommer innom og ser hvordan det går med Mick.
-Han ville likt det. -Flott å se deg.
Likeså, onkel Thomas.
Ha det.
Å, din…
God ettermiddag. Vi har et travelt skjema i dag,
og jeg vil gjerne holde ting gående.
Saksnummer 559903.
Gruppesøksmålet om lønnsdiskriminering
mot kvinnene hos MacLeod Industries.
Ms. Nelson. Hyggelig å se deg igjen.
Du argumenterer imot å avvise saken, antar jeg.
-Ja, herr dommer. -Før vi begynner,
fins det lover som forhindrer lønnsdiskriminering.
Så hvorfor er vi her?
Vi er her fordi MacLeod Industries
bruker ulikheter i jobben og fysisk styrke
for å rettferdiggjøre lavere lønn til kvinnelige ansatte.
Og du påstår at kvinner er like sterke som menn.
Jeg vet ikke om jeg er enig.
Tror du jeg tar feil?
-Unnskyld meg, herr dommer? -Hva heter du, gutt?
Connor O'Brien, herr dommer.
Connor O'Brien,
er du ikke enig i at menn som oftest har mer overkroppsstyrke
-enn kvinner? -Jo.
Og så vidt jeg skjønner, snakker vi spesifikt om lagerarbeidere.
Som løfter ting. Stemmer det?
-Ja, herr dommer. -Greit.
Men…
Kom med et sterkt argument eller pakk sammen og dra.
Ja, herr dommer, jeg…
-Jeg venter, O'Brien. -Ja. Jeg…
Jeg har tre søstre, herr dommer.
Er det argumentet ditt? At du har søstre?
Ja. Tre stykker.
Og?
Og kvinner er i stand til å gjøre alt menn kan gjøre.
Det er en mening, O'Brien,
-og ikke en faktor her. -Er det ikke?
Jeg snakker om en dypere styrke, herr dommer.
En som ikke representeres av fysisk arbeid.
Når kvinner står overfor et problem,
løser de ikke bare det problemet, de tenker tre steg videre.
Og de får jobben gjort.
Det var utrolig.
Var det?
Det var nok til at han ikke avviser saken.
-Jeg har aldri sett Martinez gjøre det. -Jeg googlet ham.
-Han ble oppdratt av ei enslig mor. -Smart.
Bra jobbet. Jeg likte det personlige argumentet.
Du hadde mye med det å gjøre.
Ja, ikke sant?
-Jeg fortalte ham bare sannheten. -En makeløs juridisk strategi.
-Angrer du? -Nei da.
Selv om signaturhjørnet er skadet, tror jeg virkelig dette er av Driscoll.
-Har du kontaktet forvalteren? -Ingen slektninger i live.
Men jeg fant et galleri i New York.
De ga meg et gammelt nummer.
-Hva sa de? -Jeg ringte noen ganger.
Det bare ringer. Ikke noe svar, ingen telefonsvarer.
-Kan du ikke prøve igjen? -Jo.
-Pappa, har du et øyeblikk? -Ja visst.
Se på dette.
Hallo?
Ja. Hallo.
Jeg ringer angående Arthur Driscoll.
Det er meg.
Arthur Driscoll?
Det var det jeg sa.
Så fint å snakke med deg.
Jeg tror jeg fant et av maleriene dine.
Bra for deg. Heng det over peisen med min velsignelse.
Mr. Driscoll? Hallo!
Er det fra Evan Kincaid?
-Det står det. Han ringer klokka 17. -Han vil FaceTime. Jeg hater det.
Han kan være hvor som helst. Mener han østkysttid eller stillehavstid?
-Er det stillehavstid, er det kl. 14. -Men i London, er den ti. Paris, elleve.
Vet du det på stående fot?
-Jeg jobbet innen finans. Man lærer. -Ja.
Klokka er 15.30 nå, så vi kan legge en strategi.
Jordprøvene er… Hva er det?
-Hvordan fikk Kincaid nummeret mitt? -Han er rik?
-Hei. -Hallo, Mr. Kincaid.
-Hallo? -Pappa, mikrofonen er av.
-Mick, er du der? -Jeg vet det.
Mick?
Hallo, Mick?
-Hei sann. -Hei.
Mr. Kincaid, vi ventet deg klokka 17.
Ja, den er 17, her i Newfoundland.
De har vanvittige tidssoner. Kan dere snakke?
-Ja. -Abby! Er det deg?
-Ja. Abby O'Brien. -Jeg bruker ikke etternavn. Komplisert.
Jeg er Evan, du er Abby. Ikke sant, Mick? Asbestgreia er en plage, hva?
Høres komplisert ut. Jeg kan bygge et annet sted.
Vent, Mr… Evan.
Selvsagt kan du det, men det fins bare ett Chesapeake Shores.
-Hvor er Chesapeake Shores? -Der du bygger hotellet.
Å, akkurat. Ja, beklager, jeg visste det.
Jeg har en million kontrakter. Billedlig eller bokstavelig.
Har du vært her før? Det er et av verdens vakreste steder.
Vet du hva? Et øyeblikk.
Ok, ja. Sånn, ja.
-Evan, hva gjør du? -Jeg klatrer.
Fjellklatring. Det er vakkert.
Hvorfor ringer du oss nå?
Klaus sa du ville det. Du skremte Klaus, vet du.
-Ingenting skremmer Klaus. -Takk, antar jeg.
Jeg hører lidenskapen i stemmen din. Skal vi ta en prat i morgen?
-Greit. -Kan du si når du skal ringe?
-Østkysttid. -Nei, glem det.
-Jeg kommer innom. -Hva?
Jeg må være i D.C. i helgen.
Jeg kommer innom på veien. Vi ses.
Han kommer innom.
Å, glede.
-Trenger du hjelp? -Hei, Thomas.
Nei, det går bra. Takk.
NATTKLUBB
Så du har kjøpt The Bridge tilbake, hva?
Jeg bør få hodet undersøkt.
Vi har problemer med rørene og det elektriske.
Jeg husker at kyllingvingene var ganske gode.
Ja, det er jo sant. Hva bringer deg hit?
Jeg har lett etter et nytt kontor i Baltimore,
og Abby sa at deres eiendom i Hampton ville være ideelt.
-Gjorde hun? -Ja.
Om tallene funker, bør vi diskutere det.
-Jeg har det travelt. Vi har en ny klient. -Den beryktede Evan Kincaid.
Ja, nettopp.
Håper jeg ikke må bytte alle ledningene.
Hallo.
Unnskyld meg. Mick O'Brien?
-Ja. -Jeg er Luke Tatum.
Jeg gikk på videregående med Abby og Kevin.
Luke, ja. Hvordan går det? Godt å se deg.
-Ja. -Lenge siden sist, hva?
-Ja. Jeg forstyrrer deg ikke? -Nei da. Dette er broren min, Thomas.
Hei.
Jeg lar deg være i fred, Mick.
Men vi må diskutere de Hampton-tallene snart.
Ok.
-Hyggelig. -Likeså.
Kevin sier at du flyttet hjem igjen.
-Ja, sir. -Foreldrene dine var gode mennesker.
Faren din heiet alltid på basketballkampene
og kappløpene deres.
-Han var veldig støttende. -Ja, det var han.
Fint sted du har her.
Takk. Du er visst ute etter jobb.
Ja, sir. Det er jeg.
Det kan passe bra. Jeg trenger hjelp her. Jeg kan ikke love mye i starten.
Laste av leveranser, feie gulv og sånt.
-Du er kanskje ikke interessert i det. -Jo.
Bra.
Hva er i veien med sikringsskapet?
Vi installerte et nytt lyssystem over scenen.
Nå sprenger vi sikringer.
-Kan jeg ta en titt? -Vær så god.
De har en for liten bryter til lysnettet.
-Det stemmer. -Ja.
Og likeretterne dine.
Dere har halvbølge, men trenger nok helbølge.
Jobbet du som elektriker?
Nei, bare litt av ditt og litt av datt. En altmuligmann, men ingen ekspert.
-Samme her. -Jaså?
Ja.
Gjør deg klar til å starte i morgen, så prøver vi dette.
-Takk, sir. -Mick.
Skal bli.
-Velkommen om bord. -Takk.
-Hei. -Hei.
Har du et øyeblikk?
-Snakket du med Thomas tidligere? -Ja.
Du foreslo eiendommen i Baltimore, ikke sant?
-Jeg gjorde det. -Vel…
Jeg vet du mente det godt,
men jeg vil at du snakker med meg om sånt først.
Greit. Er det et problem?
Jeg vil ikke drive forretninger med broren min.
Vi kommer så godt overens for første gang på flere år,
og forretningsinteressene bør holdes adskilt.
Selvfølgelig, ja.
Men er…
Er det virkelig det som plager deg?
Ikke det med Kincaid eller Dilpher?
Det er nok alle tre, og kanskje mer Dilpher og Kincaid.
Hei, pappa. Vil du ha is?
-Gjør du? -Alltid.
Å ja. Jeg vil gjerne ha iskrem.
Greit.
-To skjeer? -Mynte og sjokolade.
Takk, Ms. Neary. Nå som vi har hørt fra MacLeod industrier,
er det saksøkerens tur.
Hvem hører vi fra i dag, Ms. Nelson eller Mr. O'Brien?
Takk, herr dommer.
Mens jeg satt her og lyttet til tiltaltes advokater,
syntes jeg synd på dem.
De ville få saken avvist. Det skjedde ikke.
Og i forkant av rettssaken
kan de ikke gjøre annet enn å håne og bagatellisere alvoret
i søksmålet.
Ms. Neary sa at de kvinnelige saksøkerne "aldri er fornøyde" og "spiller ofre".
Det kunne ikke vært mer usant.
Eleanor Holmes Norton saksøkte Newsweek Magazine i 1970
-og fikk samme beskjed. -Veldig interessant, men kom til poenget.
Det er dette kvinner alltid får høre når de vil ha likestilling.
Som i Newsweek-saken
ble de påtvunget en underordnet rolle bare på grunn av kjønnet.
Det er det samme med MacLeod.
Ja, menn er generelt sterkere.
Menn kan løfte mer.
Men de fleste av MacLeods menn bruker gaffeltruck.
Alle kvinner som søkte om gaffeltruckopplæring, fikk den ikke.
Og la oss være ærlige, gaffeltrucken er utjevneren her.
Dette handler ikke kun om lik lønn for arbeidet,
men at kvinner blir nektet muligheten til å bli høyt betalte gaffeltruckførere.
For å sitere Newsweek-saken fra 1970:
"Kun på grunn av kjønnet."
Han er fem minutter for sen.
De er alltid det. Det er et maktspill.
Ja, deres tid er viktigere enn vår.
Hei, der er dere. Jeg ventet, jeg.
Jeg møter alltid en halvtime før.
-Hei, Mick. -Hei.
Larry viste meg rundt. Håper det er greit.
Det er imponerende.
-Dere gjør godt arbeid, Mick, Abby. -Takk.
-Jeg har gjort dette før. -Selvsagt.
-Unnskyld. Hva står du på? -Å, dette. Det er et svevebrett.
Jeg vurderer å investere i dem, så jeg ville prøve det. Det er litt gøy.
-Er dette med rørene et problem? -Vi vet ikke ennå.
Jordspesialistene kommer fra D.C.
Ja. Jeg tror ikke det blir et problem.
Dette stedet er vakkert.
Byen, hele regionen. Hvorfor visste ikke jeg om det?
-Det er en godt bevart hemmelighet. -Det bør det ikke være.
Jeg har mistet interessen.
-Hva? -I svevebrettet. Det er bare et leketøy.
-Vil du ha det? -Ja visst.
Forurensningen er kanskje ikke så alvorlig.
-Det var det jeg sa. -Men det kan være et alvorlig problem.
Ok. Jeg kjenner guvernøren, så vi kan jobbe rundt det.
Med mindre jorda er forurenset.
Jeg er forvirret. Vil du overtale meg til å gjøre prosjektet?
-Jeg gir deg bare fakta. -Jøss, fakta.
-Flott konsept, ikke sant? -Rett på sak.
-Sånn ble jeg oppdratt. -Bra jobbet.
Jeg hadde lite med det å gjøre. Hun ble født sånn.
Hør her, Abby. Jeg blir her et par dager.
Venter og ser hva de sier og blir kjent.
-Det er et fint sted. -Ja. Det minner om den irske vestkysten.
-Har du vært der? -Har et sted der.
-Selvsagt. -Er det mye fisk her?
-Masse. -Jaså?
Jeg har aldri vært på fisketur. Jeg må prøve det.
-Er vi ferdige? -Jeg tror det. Gjør ikke du?
Vi kan kjøre deg tilbake.
-Jeg har bil. -Hvor?
Den er i nærheten.
Mandrake, jeg er klar.
Ok. Vi ses.
De rike er annerledes.
Han iallfall.
Flott. Tusen takk.
-Hei, Keller. -Hei, O'Brien.
-Føler du deg bra etter seieren? -På en måte.
Hold utkikk etter haiene.
-Er ikke jeg en hai nå? -Det gjenstår å se.
Du har skarpe tenner, men du virker mer delfin-aktig.
-Takk, tror jeg. -Bare hyggelig, tror jeg.
-Ha det. -Ha det.
Skrive memoarer? Jeg liker det. Elevene vil elske det.
Bra. Skriv om det du kan. Skriv hva du er. Tre tekster.
Bekjennelser av Jean-Jacques Rousseau,
Ulysses S. Grants memoarer
og Alice B. Toklas' selvbiografi av Gertrude Stein.
-Jeg har helt klart lest en av dem. -Du bør lese alle.
Det skal jeg.
Så går jeg over til dikting.
-Som med boka di? -Ja.
Får jeg spørre deg om noe?
Karakteren Mark Davies. Var han…?
Deg?
Ja.
Han var en sammenblanding.
-Det er en annen måte å si ja på. -Ja.
Jeg trengte en skurk i kapittel ti.
Så fint at jeg kunne være til hjelp.
Hvordan ble du akademiker? Jeg trodde du ville bli politiker.
Hva er mer politisk enn college-administrasjon?
Hva skjedde egentlig?
Da jeg kom hit som student,
hadde jeg tenkt å studere jus og stille til valg.
Men jeg leste Den store Gatsby.
Den åpnet øynene mine, og jeg fortsatte å lese, og jeg forandret meg vel.
Ja.
Du er ikke den jeg trodde du skulle bli.
-Var det en kompliment? -Å ja, så absolutt.
Ja.
-Hvor langt syklet du? -Litt over åtte kilometer.
-Det er flott. -Si det til hasene mine.
Jeg syklet forbi Arthur Driscolls hus.
-Jaså? -Ingen kjenner ham.
De tilbrakte somrene her, og Nell kjente kona hans.
-Da hun døde, mistet hun kontakten. -Hvorfor banker du ikke bare på?
Lettere sagt enn gjort. Jeg ringte ham, og han la på.
Ikke gi deg. Hadde du stoppet etter én kilometer, ville du aldri nådd åtte.
-Du er en god trener. -Ja.
Perfekt.
Vi ses på triatlonen, kjære.
Jeg sender deg regningen.
-Hallo, hvem er dette? -Det er Evan.
Det står Mandrake.
Sjåføren min. Telefonen min virker ikke. Jeg ville si ha det.
-Drar du? -Ja, jeg skal spille golf og så dra.
-Hva med jordprøven? -Jeg skal ikke bygge.
Vil ikke tulle med OSHA. Vi finner et annet sted.
-Ha det. -Du kan ikke gjøre det.
-Hallo. -Hei.
-Beklager. -Det går bra.
Men du kan få bot for GMR.
-Hva? -Å gå mens du ringer.
-Å ja. Jeg hater når folk gjør det. -Ja.
Abby, hva er galt?
Ingenting, bare alt. Denne gærningen.
Hei, kom hit.
-Hva? -Pust.
-Ok. -Greit?
-Ja. -Lukk øynene.
Kom igjen, lukk øynene.
Tell til fem.
Én, to, tre…
…fire…
…fem.
Åpne øynene.
Hva ser du?
-Deg. -Ja, det gjør du. Men hva mer?
Sally's.
Hva lukter du?
-Maisbrød. -Å ja. Lukter godt, ikke sant?
Ja. Føler du deg bedre?
-Ja. -La oss undersøke saken.
Å ja. Mye bedre.
Hyggelig å se deg.
Likeså, Jay.
-Har du et øyeblikk? -Til deg? Ja, hva trenger du?
Er Paul Dilpher en klient her?
Han er det nå.
Jeg burde ha blitt informert.
Hvorfor?
Forbindelsene mine?
Skal vi spørre ansatte om alle klienter vi tar?
-Paul Dilpher er i trøbbel med loven. -Derfor trenger han advokat.
Familien min er involvert.
-Dilpher skylder på faren min. Du vet det. -Gjør jeg?
-Er ikke dette en interessekonflikt? -Connor, vi har mer enn 150 advokater.
Tror du ikke det noen gang blir en konflikt?
-Jeg antar det… -Så hva gjør vi?
Vi bygger en brannmur rundt advokaten det gjelder.
-Det er meg? -Det stemmer.
Du kommer ikke nær saken hans, og den kommer ikke nær deg.
Ok. Jeg setter pris på det.
Vi vil ikke distrahere deg. Fokuser på MacLeod.
Vi ble imponert over hvor godt du taklet dommer Martinez.
Bra jobbet.
-Hei. -Hei.
-Kevin, har du et øyeblikk? -Ja. Hva skjer?
Jeg skal undervise i kreativ skriving og…
Jeg vet det. At du skal bli lærer!
Nei, det var ikke vondt ment. Du kommer til å bli en god lærer.
Men du er lillesøstera mi. Jeg så deg spise gjørme.
Du ga meg den.
-Bare fordi Abby ba meg om det. -Kan du være en objektiv tilskuer?
-Ja. -Ok, flott.
Jeg har gjort boksigneringer, boklesinger, men dette?
-Hvem er mer dømmende enn college-ungdom? -Du har aldri vært i militæret.
-Får jeg øve på introduksjonen min? -Ja.
Ok.
Hei, klasse.
Jeg er Bree O'Brien. Du har rett.
-Jeg slutter. Jeg er så kjedelig. -Kom. Jeg bare tuller.
Du må få oppmerksomheten deres.
Rop. Gå opp på en pult.
-Dette er ikke Dagen er din. -Men det kunne vært det.
Greit. Kom igjen.
Jeg skulle begynne slik:
"Lukk døra.
Skriv som om ingen ser over skulderen din.
Ikke prøv å finne ut hva andre vil høre fra deg.
Finn ut hva du er nødt til å si.
Det er det eneste du har å tilby."
Barbara Kingsolver sa det.
Bree, det var utmerket.
-Var det? -Ja. Du fikk meg på kroken.
Takk.
Ok.
-Jeg skylder deg en. -Gjør du?
-Spanderer du lunsj? -Greit.
Jeg vet om en kafé som serverer god gjørme.
Nam.
-Ja? -Mr. Driscoll?
-Jeg vil ikke plage deg… -For sent.
Jeg er kvinnen som ringte deg angående maleriene dine,
og jeg håpet bare at…
-Kan du bekrefte at du malte dette? -Dessverre gjorde jeg det.
-Det er vakkert. -Hvor mye betalte du for det?
-Åtte dollar. -Du betalte for mye.
Unnskyld meg. Jeg kommer tilbake.
Luke, har rørleggerne bekreftet at de kommer?
Unødvendig. Jeg klarte å rense hovedvasken.
-Flott. -Hei.
Kan jeg snakke med deg?
Ja, så klart.
-Kevin, pass på baren. -Ja.
Jeg setter pris på at du gir meg denne jobben, Mick.
Men jeg har ikke vært helt ærlig.
Ikke?
Nei. Jeg…
Jeg har begått feil.
De er i fortiden, men jeg gjør fortsatt bot, for å si det sånn.
Ok.
Men skal jeg jobbe på The Bridge, må du signere noen skjemaer.
Hva slags skjemaer?
Bare at jeg jobber her og du er arbeidsgiveren min. Ingen stor sak.
Men jeg gjorde det ikke på forrige jobb, og det ble ei greie.
Jeg fikk sparken.
Jeg lytter.
Jeg har en tilsynsfører jeg må snakke med en gang i måneden.
En tilsynsfører?
Det er greit om det er et problem.
Jeg skjønner. Jeg er vant til det.
Herregud.
Kanskje dette bare er en stor feil. Beklager. Jeg mener ikke å…
Luke.
Luke!
Hei, Luke! Hør!
Du kan ikke slippe en bombe uten å forvente en reaksjon.
Jeg forstår.
-Du har all rett til å være sint. -Jeg er forvirret.
Jeg jobber i byggebransjen med tidligere dømte.
Noen av de beste mennene jeg kjenner, har sittet inne. Men vær ærlig.
Kan du slutte å flykte og snakke med meg? Bare si hva som skjedde.
Ok.
Jeg skulle studere. Jeg skulle bli lege.
Pappa døde av hjerteinfarkt.
Og mamma… Hun knakk sammen.
Noen måtte ta seg av henne, så jeg fikk en lagerjobb.
-Jeg er lei for det med mora di. -Jeg lot det gå innpå meg.
Og jeg…
Jeg begynte å drikke.
For mye.
-Det er så å si slutten på visa. -Bortsett fra delen der du satt i fengsel.
Ja.
Da mamma døde…
…begynte ting å skli ut av kontroll.
Jeg var på en bar og drakk.
En fyr var pågående med servitrisen.
Jeg ba ham holde seg unna.
Jeg brukte røffere språk enn det.
Han dro til meg.
Og jeg slo tilbake.
Det føltes som det rette å gjøre.
Han falt bakover og slo hodet på hjørnet av baren.
Han døde nesten.
Heldigvis gjorde han ikke det.
Det ville vært uaktsomt drap eller drap.
Men jeg fikk tre år for overfall
og ble løslatt etter to for god oppførsel.
Ferdig med visa.
Ok.
Nå vet jeg det.
Luke, møt opp her og gjør jobben din,
så finner vi ut av dette sammen.
-Mener du det? -Ja.
Jeg gjør virkelig det.
Jeg tror du har et skift å fullføre, eller hva?
Ja.
Hei!
-Ja? -Ikke glem nøklene.
-Og der er du. -Hei.
-Vil du spille? -Nei. Jeg snakket med Mandrake.
Han sa du spilte golf, men ville ikke si hvor.
-Det siste stedet jeg kom på. -Smart av deg.
Jeg foretrekker minigolf. Raskere, og farene er mer underholdende.
-Liker du å være eksentrisk millionær? -Milliardær.
Og jeg var like eksentrisk da jeg var fattig.
-Men da syntes folk jeg var irriterende. -Så rart.
Trekker du deg fra avtalen?
-Hvorfor ikke? -Jeg kan gi deg mange grunner.
Jeg har bare tid til én.
Ok. Du starter en hotellkjede, og dette er hjørnesteinen.
Nær D.C., nær Baltimore, og kystlinjen er helt nydelig.
Ja. Det er fint. Men rørene…
Kan fikses. Jeg snakket med eksperten.
Forurensningen er minimal. De kan erstatte dem.
-Kostnaden er… -Hundre tusen?
-Mindre enn det. -Og du synes jeg skal gjøre det?
Jeg tror det ville vært smart.
Hør her.
Om jeg treffer nå, skal jeg tenke på det.
-Er det sånn du tar store avgjørelser? -Det er sånn jeg skal ta denne.
Jøss! Jeg skal tenke på det.
-Takk, Mr. Kincaid. -Evan.
Jeg bruker ikke fornavn. For komplisert.
Abby hadde rett angående Baltimore-eiendommen.
Gjør henne til partner.
Får vi tallene til å stemme, kan den være bra for deg.
Utrolig at du ikke liker Lowery som arkitekt.
Utrolig at du liker ham.
Da vi jobbet med legesenteret i Charlotte,
var han en vanvittig plage.
-På seg selv kjenner man andre. -Uansett.
-Hva gjør du? -Går bare gjennom gamle fotoalbum.
Ser etter barndomsbilder av Jess til bryllupet.
-Pinlige, håper vi. -Håper du.
Apropos pinlig, vil du se faren og onkelen din som tenåringer?
Ja.
Den hockeysveisen, pappa.
Tenk at jeg syntes kinnskjegget var bra.
-Barten min var rå. -Ikke litt engang.
Tuller du? Jeg rocket den.
-Se på dette. -Å, jøss.
Det er oss to på Appalachian Trail.
-Mick, husker du det? -Selvsagt, 1967.
Den beste turen vi har tatt.
Enig. Det var en fantastisk tur.
Vi hadde det så gøy.
Bare oss og villmarken.
Dere kunne ikke gått 16 kilometer i dag.
Hva? Selvfølgelig kan vi det.
-Vi klarer hele greia. Ikke noe problem. -Skulle likt å se dere prøve.
Hvorfor ikke? Ja, det er en god idé.
-Er du klar for det? -Om du ikke sinker meg.
Sinker deg? Det var du som hadde såre føtter.
-Du har jo beinhinnebetennelse. -Ok, la oss gjøre dette. I helgen.
Og vi kan ordne detaljene om prosjektet underveis.
-Har du fortsatt noe utstyr? -Jeg sluttet å telte etter den turen.
La oss se etter.
-Bra jobbet, mamma. -Jepp.
Faren din må ta seg litt fri.
Dette fører enten brødrene nærmere hverandre…
-Eller så dreper de hverandre. -Det vil tiden vise.
Å, se på dette.
-Å nei! Permanent. -Jeg elsket den.
-Vis det aldri til noen. -Du er søt.
-Hvem er det? -Evan Kincaid.
-Er det? Hva vil han? -Han sa han er utenfor.
Hva?
-Hallo. -Hei!
Jeg ville si det ansikt til ansikt.
Jeg har bestemt meg for å bygge.
Bra. Det er bra.
-På én betingelse. -Hva da?
Jeg vil at du skal lede prosjektet.
Vel…
Det er faren min som står for byggingen av ting.
Det er sant.
Men du har noe ved deg som jeg verdsetter mer.
Hva da?
Du liker meg ikke.
-Hva? -Du sier ikke det jeg vil høre.
Du gir meg fakta. Det er sjeldent i min bransje.
-Din bransje? -Å være milliardær. Det er utmattende.
Alle vil at jeg skal like dem fordi de vil ha noe fra meg.
-Jeg tror ikke det er sant. -Ser du? Du liker meg ikke.
Og jeg liker ikke deg.
Vi kan godt fornærme hverandre, for vi er allerede fornærmet.
Det er det perfekte arbeidsforhold.
-Ja, det gir mening på noe vis. -Ikke sant?
Greit. God natt, Mr. Kincaid.
Jeg kunne invitert deg inn, men jeg vil ikke.
Dette blir helt topp.
Neste gang:
Snallygasteren, det mytiske beistet i Maryland-skogen.
Hørte du det?
-Jeg tror ikke bakken var så bratt. -Vi kommer oss ned dit…
Tommy!
Du bør ikke legge igjen dokumenter der noen kan se dem.
Pappa kan ikke ha signert dette. Han var i Florida.
-Chilien er servert. -Brukte han dette i stedet for salt?
Sier du det ikke, bryter du prøveløslatelsen.
Undertekst oversatt av: Kristján J. K. Steinarsson
Forstått, sir.