Az előző részekben:
Az a fejlesztő, Evan Kincaid, valahogy idegesít.
- Miért? Vicces és dinamikus. - Találkoztam az ellenségemmel.
Nehezen ment az ismerkedés a gimiben. És te túl jó csaj voltál hozzám.
- Elvállalom. - Helyes volt a pasi?
Mr. Dilpher, örülök, hogy mi képviselhetjük.
Fogást találhatunk Mick O'Brienen.
Ismered a Hidat?
Érdekelne ott egy meló?
Kösz, de nem kell velem jótékonykodni.
- A legjobbat érdemled, Abby. - Te is.
Most talán rátalálunk.
- Jó reggelt! - Jó reggelt!
El fogok késni!
- Kávé? Mondjátok, hogy van! - Van kávé. Mi a véleményetek?
- Kéne egy asztaldísz. - Mire?
Mire? A húgod esküvőjére.
Mindjárt itt van. És Jess segítséget kért.
Asztaldíszt kell választanunk az esküvőre.
- Nekem az tetszik. - Melyik?
- Az. - Ez a százszorszéppel?
- Aha. Az. - Igen?
- Nekem mind tetszik. - Az a baj.
Tudom, csak próbálom minden oldalról látni.
Kreatívírás-tanárként nem lehetek részrehajló.
Akkor is kéne a véleményed.
Az összes bejön.
Jó, rendben. A kék szalagos tetszik.
- Nekem is. - Jó reggelt!
Jó reggelt!
Megkaptad az üzenetet a Kincaid-építkezésről?
Igen. Nem jó.
Írok Larrynek, hogy máris indulunk. Bocsi!
Azbesztcsöveket találtak a földben.
Ha szennyezett a talaj, le kell állnunk.
Jaj, borzasztó!
Minden rendben lesz.
Nem most a legalkalmasabb, hogy kikérjem a véleményed az asztaldíszről?
Mind tetszik.
Kék szalag. Szia!
- Remek az ízlése. - Bizony.
Ma tárgyalásra megyünk, Bodnar és társai kontra MacLeod Iparvállalat.
Csoportos per. Hogy állunk?
Van két felperesünk, és 400 további nyilatkozatunk,
melyek szerint bérezési egyenlőtlenség áll fenn a vállalatnál.
MacLeod igyekszik elérni, hogy ejtsék az ügyet. Természetesen.
Természetesen. Ki vezeti a tárgyalást?
Martinez bíró.
- Bocsánat, beleszóltam? - Nem.
Egyáltalán nem, O'Brien.
Kérem, meséljen még Martinez bíróról.
Utánajártam: szigorúan alkotmánypárti.
Az utolsó betűig betartatja a törvényeket.
Továbbá remekül golfozik, és a jóbarátunk.
Linda és én sok éve ismerjük Jim Martinezt.
Megtaláljuk vele a hangot.
Ebben biztos vagyok, uram.
Jó.
Linda, elvihetnéd magaddal O'Brient segédügyvédnek.
Itt van már pár hónapja, ideje, hogy szakmai gyakorlatot szerezzen.
Köszönöm, uram.
Leül, hogy folytathassuk?
Igenis, uram.
Biztos nem jobb inkább az irodában?
Itt is ugyanolyan könnyen elérhetnek.
Hála a digitális kor csodáinak.
Igen.
Jól vagy?
Igyekszem.
Zajlanak a talajvizsgálatok, és Evan Kincaid elérhetetlen.
Nem tehetek semmit, úgyhogy hátradőlök, és lazítok egyet.
Tudod, el is felejtettem, mennyire imádom ezt a helyet.
Itt találtam azt a Baltimore Orioles-bögrét,
- amit karácsonyra adtam neked. - Akkor még jobban imádom.
Mick, ide süss!
Mi az?
Ez Chesapeake Shores?
Az öböl, de csak pár házzal. Legalább 30 évvel ezelőtti kép.
Elnézést! Ez mennyi?
Nyolc.
- Száz? - Vicces.
Nyolc dolcsi.
Én fizetem.
Te költekező!
A tíz dollár alatti műtárgyak nagy mecénása vagyok.
- Tessék. Köszönjük. - Köszönöm.
A saját festményed.
- Köszönöm, Mick. - Szívesen.
Szerintem ez egy Arthur Driscoll.
- És az jó? - Aha. Nagyon jó.
Nem lehetetlen. Erre nyaralgatott.
- Hallottam róla. - Nagy név volt a művészvilágban
a hatvanas években.
Nagy reménység.
- Mi lett vele? - Senki sem tudja.
A hetvenes években letette az ecsetet, és eltűnt.
Nagyon kevés Driscoll maradt fenn.
Ez mindenesetre gyönyörű.
És ha valódi, akkor nagy ritkaság.
Ha eladod egymillióért, abból nyolc dolcsi az enyém.
Mind szeretjük Bettyt, de abban egyetértünk,
hogy kezd eljárni felette az idő.
Imádjuk, de lássuk be:
nyugdíjba kell vonulnia!
Régóta kell nekünk egy új gépjárműfecskendő,
és az önkormányzat előteremtette rá a forrást:
új szerkocsit kapunk a Chesapeake Shores-napokon.
Csinálunk egy tűzbiztonsági standot, és bemutatjuk a tűzoltóállomást.
Ott a jelentkezési lap.
Ja, és közeleg a Chesapeake Shores-i triatlon.
Most pedig vigyázzunk tovább a városra!
Kapitány!
A tesóm biciklizik, én futok. Kéne még egy jó úszó.
Kösz, de már nem megy úgy a gyorsúszás, mint régen.
Esetleg edzhetne engem.
- Tudok az egyetemi sikereiről. - Ezer éve volt.
De jó, örömmel.
- Igen? - Találjuk ki, mikor.
És csináljuk, Karl!
- Karlnak hívott? - Szerintem igen.
Belegondolva, tényleg Karlnak nézel ki.
- Igazán? - Kicsit.
Még mindig kéne egy úszó.
Velem ne számolj! Futok Brendával és Tabithával.
- Brutális trió. - Jók az esélyeink.
Mivel te is futsz, egymás ellen fogunk versenyezni.
- És aggódsz, hogy legyőzlek? - Talán.
Férj a feleség ellen. Veszélyes terület.
Ha te mondod, Karl.
Nagyon vicces.
Nem, Mr. Kincaiddel kell beszélem.
A Chesapeake Shores-i projektről.
Mikor lesz elérhető?
Az nem jó. Értem, hogy elfoglalt.
Mind azok vagyunk. Nézze, nekem nem ez a stílusom.
Szóljon neki, hogy még ma hívjon fel, különben ugrik a üzlet!
Köszönöm.
- Jól megmondtad neki! - Thomas bácsi! Hogy vagy?
Jobban, mint akivel az imént beszéltél.
- Mi ez az ügy? - Csak egy fontos ügyfél.
Ne hagyd ugráltatni magad, és ne vedd a szívedre!
- Velem semmi gond. - Tényleg?
Akkor mit keres az a ráncocska a homlokodon?
Ja, igen. Nem aludtam valami jól mostanában.
- Az a Dilpher-ügy, mi? - Igen. Az.
Csorbát szenved apa jó hírneve.
Elveszítjük az ügyfeleinket.
Talán az imént egy újabbat.
- Nem tudom, mihez kezdjek. - Mick hogy fogadja?
Dühös, nem érti, és titkolja.
- Mick már csak ilyen. - Na és te mit csinálsz itt?
Megnézek egy ingatlant Baltimore-ban.
Kell nekünk egy hely a városban.
Tudod, mit? Van egy épületünk Hamptonban.
- Remek volna irodának. - Ez aztán a hozzáállás!
Küldd át a részleteket! Visszafelé beugrom Mickhez.
Odalenne.
- Örülök, hogy láttalak, Abby. - Én is, Thomas bácsi.
Szia!
Hogy az a…
Jó napot mindenkinek!
Sok feladat vár ránk ma,
ezért nagyon szeretném, ha haladnánk.
Az 559903-as számú ügy.
Csoportos per, amely szerint diszkriminatívak a munkabérek
a MacLeod Iparvállalat női munkavállalóival szemben.
Ms. Nelson, örülök, hogy újra látom.
Feltételezem, a kereset elutasítása ellen óhajt érvelni.
- Igen, bíró úr. - Mielőtt belekezdünk:
törvények tiltják a bérdiszkriminációt.
Akkor mi itt a dogunk?
A MacLeod Iparvállalat
a munkafeladatra és a testi erőre hivatkozva
kevesebb bért fizet a női, mint a férfi alkalmazottainak.
És ön szerint a nők olyan erősek, mint a férfiak?
Nem biztos, hogy egyetértek önnel.
Ön szerint tévedek?
- Parancsol, bíró úr? - Mi a neve, fiam?
Connor O'Brien, bíró úr.
Nos, Connor O'Brien,
nem ért egyet azzal, miszerint a férfiak felsőteste
általában véve erősebb,
- mint a nőké? - De.
És most úgy tudom,
raktárdolgozókról beszélünk.
Dolgokat kell emelgetniük, ha nem tévedek.
- Így van, bíró úr. - Akkor jó.
Ugyanakkor…
Mr. O'Brien, hathatós érvvel álljon elő, vagy szedje a sátorfáját!
Igen, bíró úr, én…
- Várom, Mr. O'Brien. - Igen…
Három nővérem van, bíró úr.
Ez az érve? Hogy nővérei vannak?
Igen, uram. Három.
És?
És úgy látom, a nők bármit meg tudnak csinálni, amit a férfiak.
Ez magánvélemény, Mr. O'Brien.
- Itt nem enyhítő körülmény. - Valóban?
Bíró úr, én egy mélyebb erőről beszélek.
Ami nem látszik a fizikai munkában.
Mikor a nők szembesülnek egy problémával,
nemcsak megoldják azt, hanem három lépéssel tovább gondolkoznak.
És elvégzik a feladatot.
Ez fantasztikus volt.
Tényleg?
Elég volt, hogy ne ejtse az ügyet.
Nem láttam még ilyet Martineztől.
Nos, rágugliztam.
- Egyedülálló anya nevelte fel. - Nagyon ügyes.
Szép volt. Tetszik, hogy személyessé tetted.
Komoly részed volt benne.
Ugye?
Csak az igazat mondtam Martinez bírónak.
Példa nélküli stratégia.
- Megbántad a vásárlást? - Egyáltalán nem.
Sérült a sarok, ahol az aláírás van,
de szerintem ez egy Driscoll.
- Megkerested az örökösöket? - Senki sem él közülük.
De találtam egy New York-i galériát.
Megadtak egy régi számot.
- És ott mit mondtak? - Hívtam jó párszor.
Csak kicseng.
Nem veszik fel, nem lehet üzenni.
- Próbáld meg újra! - Jó.
- Apa, van egy perced? - Igen, persze.
Nézd meg ezt!
Halló?
Igen! Halló?
Arthur Driscoll-lal kapcsolatban telefonálok.
Én vagyok.
Arthur Driscoll?
Ezt mondtam.
Csodálatos, hogy beszélhetek önnel, Mr. Driscoll!
Azt hiszem, rábukkantam az egyik festményére.
Akkor jó. Nyugodtan fellógathatja a kandallója fölé.
Mr. Driscoll? Halló?
Biztos Evan Kincaidtől jött?
Az áll ott, és ötkor hívni fog minket.
Facetime-ozni akar. Utálom.
Akárhol lehet.
Fogalmam sincs, melyik időzónára gondolt.
A nyugati parton ez délután kettő.
Londonban viszont tíz. Párizsban 11.
Ennyire képben vagy?
- A pénzügyben megtanulja az ember. - Aha.
Most fél négy, akkor van időnk megtervezni a stratégiánkat.
A földminták… Mi a szösz?
Kincaid az. Honnan tudja a számom?
Gazdag.
- Üdv! - Jó napot, Mr. Kincaid!
- Halló? - Le vagy némítva.
- Mick, ott vagy? - Tudom.
Mick?
Halló, Mick?
- Hali! - Üdv!
Mr. Kincaid, öt órakor vártuk a hívását.
Öt óra van itt, Új-Fundlandon.
Követhetetlenek az időzónáik. Tudtok beszélni?
- Persze. - Abby! Te vagy az?
Igen. Üdv! Abby O'Brien.
Nem tökölök a vezetéknevekkel. Bonyolult.
Én Evan vagyok, te meg Abby. Ugye, Mick?
Szóval gáz ez az azbeszt dolog, mi?
Macerásnak tűnik. Kilépek. Máshol is építhetek.
Várjon, Mr… Várj, Evan!
Persze hogy építhetsz máshol, de csak egy Chesapeake Shores van.
- Chesapeake Shores? - Ahol a hoteledet építed.
Ja, igen!
Sajnálom. Tudtam.
Egymillió szerződésem van. Átvitt értelemben vagy szó szerint.
Jártál már itt?
Az egyik legszebb hely a világon.
Csak egy pillanat…
Na, meg is vagyunk.
- Evan, mit csinálsz éppen? - Sziklát mászom.
Vagyis egy hegyet. Meseszép.
Akkor miért most hívsz minket?
Klaus szólt, hogy ezt akarjátok. Jól ráijesztettél Klausra.
- Pedig ő aztán semmitől sem ijed meg. - Hát, kösz.
Tudod, mit? Hallom a hangodban a lelkesedést.
- Beszélhetünk holnap? - Igen.
Elárulnád, mikor hívsz minket?
- Keleti parti idő szerint. - Hagyjuk a hívást!
- Beugrom. - Tessék?
Washingtonba megyek a hétvégén.
Beugrom hozzátok. Majd talizunk.
Beugrik.
Micsoda öröm!
HÍD
- Kell valaki, aki megnézi? - Szia, Thomas!
Nem kell. De kösz.
ÉJSZAKAI KLUB
Szóval visszavásároltad a Hidat, mi?
Meg kéne vizsgáltatnom a fejem.
Problémás a víz- és az elektromos rendszer.
Emlékeim szerint nagyon jó a csirkeszárny.
Azzal legalább nincs gondom. Mi szél hozott erre?
Keresek egy új irodát Baltimore-ban,
és Abby említette, hogy a hamptoni ingatlanod ideális lenne.
- Valóban? - Aha.
Szóval ha a számok is jók, beszéljünk róla!
Teljesen leköt egy új ügyfél…
Igen, a hírhedt Evan Kincaid.
Pontosan.
Remélem, nem kell kicserélni itt az összes vezetéket.
Üdv!
Elnézést, Mick O'Brien?
- Igen. - Luke Tatum vagyok.
Egy gimibe jártam Abbyvel és Kevinnel.
Luke, persze! Hogy vagy? Örülök, hogy látlak.
- Igen. - Nem ma volt, mi?
Az biztos.
- Nem zavarok? - Nem! Ő a testvérem, Thomas.
Üdv!
Hagylak is titeket, Mick.
De minél hamarabb dumálnunk kéne a hamptoni számokról.
Oké.
- Örültem. - Szintúgy.
Kevin mesélte, hogy visszaköltöztél.
- Igen, uram. - Jó emberek voltak a szüleid.
Emlékszem: apád szurkolt a kosárlabdameccseiden
és a futóversenyeiden.
Ja, nagyon odaadó volt.
Igen, az volt.
Ejha, szép ez a hely!
Köszönöm. Hallom, melót keresel.
Igen, uram. Keresek.
Jó az időzítés. Elkelne nekem egy kis segítség itt.
Sokat nem ígérhetek.
Csak segítenél, kipakolnád az árut, felsöpörnél, meg ilyesmi.
- Lehet, hogy ez nem is érdekel. - Érdekelne.
Akkor jó.
Mi van a…
Mi van a kapcsolótáblával?
Csak…
új színpadvilágítást építettünk ki.
És folyton levágja a biztosítékokat.
- Gond, ha ránézek? - Dehogy. Csináld!
Úgy látom, alulméretezték a megszakítót a világításhoz.
- Úgy van. - Ja.
Az egyenirányítók…
Félhullámúak. Teljes hullámúak kellenének.
Villanyszerelő voltál?
Nem, csak belekóstoltam ebbe-abba.
Mindenhez konyítok, de igazán semmihez.
- Az életem egy mondatban. - Igen?
Bizony.
Figyelj, készülj a holnapi kezdésre, próbáljuk meg!
- Köszönöm, uram. - Mick.
Akkor Mick.
- Üdv a fedélzeten! - Köszönöm.
- Hahó! - Szia!
Van egy perced?
- Beszéltél ma Thomasszal… - Igen.
És… ajánlottad neki a baltimore-i ingatlant, igaz?
- Úgy van. - Nos…
Tudom, hogy jót akartál,
de az ilyesmit előbb velem beszéld meg, jó?
Jó. Valami gond van?
Nem akarok a testvéremmel üzletelni.
Évek óta először végre jól kijövünk egymással.
Ne keverjük össze az üzleti érdekeinket!
Persze, jó.
Figyelj csak, biztos…?
Biztos ez zavar téged?
És nem a Kincaid- vagy a Dilpher-ügy?
Valószínűleg mindhárom, és talán főként Dilpher és Kincaid.
Apuci… kérsz jégkrémet?
- Te? - Mindig.
Igen! Örülnék egy kis fagyinak.
Rendben.
- Két kanállal? - Mentás-csokidarabosat.
Köszönöm, Ms. Neary.
Hallottuk a MacLeod Iparvállalatot,
most a felperes következik.
Ki fog ma beszélni? Ms. Nelson vagy Mr. O'Brien?
Köszönöm, bíró úr.
Mialatt itt ültem,
és hallgattam az alperes kiváló ügyvédjeit,
kicsit megsajnáltam őket.
Ejtetni akarták az ügyet. Ez nem történt meg.
Most, hogy tárgyalásra készülünk,
aligha tehetnek mást, mint hogy kigúnyolják és elbagatellizálják
a per fontosságát.
Ms. Neary azt állította a felperes nőkről,
hogy „semmivel sem elégedettek”, és „játsszák az áldozatot”.
Ez nem is állhatna messzebb az igazságtól.
Eleanor Holmes Norton 1970-ben beperelte a Newsweek Magazine-t,
mert a nők nem riporterkedhettek. Neki ugyanezt mondták.
Roppant érdekes, Mr. O'Brien, de térjen a tárgyra!
Arra célzok, bíró úr,
hogy mindig ezt mondják az egyenlőséget követelő nőknek.
A Newsweek-ügyben
alacsonyabb szerepbe kényszerítették őket pusztán a nemük miatt.
Ugyanez a helyzet a MacLeodnál is.
Igen, a férfiak általában erősebbek.
A nőknél többet tudnak emelni,
azonban a MacLeodnál a legtöbb férfi targoncát használ.
Bizonyítékunk van rá: a targoncatanfolyamra jelentkező nők közül
mindenkinek nemet mondtak. És valljuk be,
itt a targonca az egyenlőség eszköze, nem igaz?
Ez nemcsak arról szól, hogy azonos munkáért azonos bért,
de arról is, hogy nem engedik a nőket
jobban fizetett targoncavezetői állásba a MacLeodnál.
Az 1970-es Newsweek-ügyből idézve:
„pusztán a nemük miatt”.
Már öt percet biztosan késett.
Az ilyenek mindig késnek. Hatalmi játszma.
Tudom. Az ő idejük fontosabb.
Megvagytok! Nem baj, hogy várnom kellett.
Mindig fél órával korábban érkezem. Időtakarékosságból.
- Üdv, Mick! - Szia, Larry!
Larry körbevezetett. Remélem, nem gond.
Ez bámulatos!
- Szép munka, Mick és Abby. - Köszönjük.
- Nem ma kezdtem. - Persze. De buta vagyok!
Bocs, de min állsz?
Ja, ez? Ez egy légdeszka.
Lehet, hogy befektetek ezekbe. Gondoltam, kipróbálom.
Tökre buli.
Mit gondoltok a csövekről?
- Gond? - Még nem tudjuk.
Talajszakértők jönnek Washingtonból.
Jó. Szerintem nem lesz baj.
Gyönyörű ez a hely.
A város, az egész környék.
- Miért nem ismertem eddig? - Jól titkolják.
Pedig nem kéne.
Már nem is érdekel.
- Tessék? - A légdeszka. Csak játék.
- Kell? - Persze.
Szóval a talajszennyezés talán nem súlyos probléma…
Ezt mondtam.
De lehet komoly is.
Oké. Ismerem a kormányzót, úgyhogy megoldhatjuk.
Kivéve, ha szennyezett a talaj.
Nem értem. Most rá akartok beszélni a projektre, vagy nem?
Csak közlöm a tényeket.
Azta, tények!
- Hihetetlen, mi? - Megmondod a frankót.
- Így neveltek. - Szép munka.
Csekély részem van benne. Eleve ilyen volt.
Tudod, mit, Abby? Maradok pár napig.
Megvárom, mit mondanak, és ismerkedem a környékkel.
- Szép hely. - Az.
Írország nyugati partjára emlékeztet.
- Jártál már ott? - Ja, van ott házam.
- Hát persze. - Jókat lehet itt pecázni?
- A legjobbakat. - Tényleg?
Sosem pecáztam. Ki kell próbálnom.
- Itt végeztünk? - Azt hiszem. Szerintetek?
Visszaviszünk a városba.
- Nem gond. Van kocsim. - Hol?
A közelben.
Mandrake, végeztem.
Oké. Majd talizunk.
A gazdagok másmilyenek.
Ő mindenképpen.
Szuper, köszönöm szépen.
- Üdv, Keller! - Szia, O'Brien!
- Még mindig győzelemmámorban? - Olyasmi.
Vigyázz a cápákkal!
- Nem lettem én is cápa? - Azt majd meglátjuk.
Cápafogat növesztettél, de van benned valami… delfines.
- Köszönöm… azt hiszem. - Szívesen… azt hiszem.
- Szia! - Viszlát!
Szóval emlékiratok?
Tetszik. Imádni fogják a hallgatók.
Jó. Írjunk arról, amit ismerünk! Arról, akik vagyunk! Három anyag lesz.
A Vallomások Jean-Jacques Rousseau-tól,
Ulysses S. Grant emlékiratai
és Alice B. Toklas önéletrajza Gertrude Steintól.
- Az egyiket biztosan olvastam. - Mindet ajánlom.
Elolvasom.
Aztán elviszem őket a fikció felé.
- Ahogy a könyvedben? - Igen.
Kérdezhetek valamit?
Mark Davies figurája nem…
Te vagy?
Aha.
Őt innen-onnan gyúrtam össze.
- Ez azt jelenti, hogy igen. - Azt.
Kellett egy gonosz a tizedik fejezetbe.
Örülök, hogy segíthettem.
Hogyan kerültél a felsőoktatásba? Azt hittem, politikai pályára mész.
Egy egyetem irányításában van a legtöbb politika.
Komolyan, mi történt?
Nos… hallgatóként jöttem ide,
a jogi egyetemet céloztam be, egy politikusi széket,
de elolvastam A nagy Gatsbyt.
Felnyitotta a szemem, folytattam az olvasást, és megváltoztam.
Igen.
Egyáltalán nem olyan lettél, mint amit vártam.
- Ezt bóknak szántad? - Igen. Annak. Bóknak.
Igen.
- Mennyit tekertél tegnap? - Több mint nyolc kilométert.
- Óriási! - A térdszalagjaim nem így gondolják.
Elbringáztam Arthur Driscoll háza mellett.
- Tényleg? - Senki sem ismeri.
Régen itt töltötték a nyarakat. Nell jóban volt Driscoll feleségével,
aki aztán meghalt.
Ha szerinted ott lakik Driscoll, miért nem kopogsz be?
Könnyű mondani. Felhívtam, de rám csapta a telefont.
Tarts ki! Ha feladtad volna egy kilcsi után, nem sikerül a nyolc.
- Jó edző vagy. - Aha.
Tökéletes!
Viszlát a triatlonon, szívem!
Majd küldöm a számlát.
- Halló, ki az? - Evan.
A Mandrake nevet látom.
Ő a sofőröm. Lemerült a telóm. Csak el akartam búcsúzni.
Elmész?
Igen, holnap golf, aztán indulok is.
- És a talajvizsgálat? - Mégsem építek itt.
Nem kell a macera a munkavédelemmel. Máshol húzzuk fel a hotelt.
- Viszlát! - Ne! Várj, nem teheted…
- Halló? - Jaj! Hé!
- Bocs. - Semmi baj.
De, tudod, feljelenthetnek MSK-ért.
- Hogy mi? - Mobilozás séta közben.
- Ja, igen. Utálom, mikor ezt csinálják. - Na ja.
Abby, mi a baj?
Semmi, csak minden. Egy zakkant pasas.
Hé, gyere csak ide!
- Mi van? - Lélegezz!
- Oké. - Rendben?
- Igen. - Csukd be a szemed!
Gyerünk, szemet becsukni!
És most számolj el ötig!
Egy, kettő, három…
négy…
öt.
Kinyithatod.
Mit látsz?
- Téged. - Igen. És még mit?
A Sallyt.
És milyen illatot érzel?
- Piskóta. - Bizony.
Mennyei, mi?
Jobban vagy?
- Jobban. - Lássuk!
Igen, sokkal jobb.
Örültem, Abby.
Én is, Jay.
- Lenne egy perced? - Rád? Persze, mit szeretnél?
Paul Dilpher ügyfél itt?
Már igen.
Szólnod kellett volna róla.
Miért?
A kapcsolataim miatt.
Jelentenünk kell minden ügyfelet a kezdő ügyvédeknek?
Paul Dilphernek komoly jogi gondjai vannak.
- Ezért kell neki ügyvéd. - A családom is érintett.
Dilpher az apámat vádolja. Tudod.
- Tudom? - Ez nem összeférhetetlenség?
Több mint 150 ügyvéd dolgozik az irodában.
Szerinted sohasem merül fel összeférhetetlenség?
- Gondolom, igen, de… - A következőt tesszük.
Légmentesen elzárjuk az ügytől a kérdéses ügyvédet.
- Azaz engem? - Úgy van.
Távol tartunk az ügytől.
Rendben. Köszönöm.
Nem zavarhat semmi. Koncentrálj a MacLeod-ügyre!
Tetszik nekünk, amit Martinez bíróval csináltál.
Le a kalappal!
- Helló! - Szia!
- Kevin, lenne egy perced? - Aha. Mi az?
Készülök a kreatívírás-szemináriumomra, és…
Tudom. Te mint tanár, mi?
Nem. Bocs. Nem bántás.
Klassz tanár leszel. De a hugicám vagy.
- Láttalak sarat enni. - Te adtad.
- Mert Abby mondta. - Tudsz elfogulatlan lenni?
- Igen. - Oké, szuper.
Csináltam már dedikálást és felolvasást, na de ez?!
Egyetemi hallgatókat kell tanítanom. Ők a legszigorúbbak.
- Nem voltál katona. - Elpróbálhatom a bemutatkozást?
Persze.
Oké.
Üdvözlöm a csoportot!
A nevem Bree O'Brien… Igazad van.
- Feladom. Dögunalom. - Gyere vissza! Csak vicceltem.
Meg kell ragadnod a figyelmüket, érted?
Kiabálj! Ugorj fel az asztalra!
- Ez nem a Holt költők társasága. - De lehetne.
- Jó. - Rendben. Csináld!
Így fogom kezdeni.
„Ajtót becsukni!
Írjatok úgy, mintha senki sem figyelne titeket.
Ne próbáljatok rájönni, mások mit akarnak hallani tőletek.
Azt találjátok ki, hogy ti mit akartok mondani.
Ez az egyetlen, amit adni tudtok.”
Ezt Barbara Kingsolver mondta.
Bree, ez remek volt.
- Komolyan? - Igen. Engem megragadott.
Köszönöm.
Oké.
- Jövök neked eggyel. - Igen?
- Hívj meg ebédre! - Jó.
Ismerek egy kávéházat, ahol príma a sár.
Nyami.
- Igen? - Mr. Driscoll?
- Nem akarom zavarni… - Már késő.
Én telefonáltam önnek az egyik festménye miatt,
és reméltem, hogy…
Megerősítené, hogy ezt ön festette?
Sajnos én.
Ez gyönyörű.
Mennyit fizetett érte?
- Nyolc dollárt. - Ráfizetett.
Ne haragudj! Mindjárt jövök.
Luke, visszaszóltak a vízszerelők?
Már nem kell. Kipucoltam a nagy mosogatót.
- Klassz. - Figyelj…
Beszélhetnék veled?
Hogyne.
- Kevin, átvennéd a pultot? - Jó.
Mick, nagyon hálás vagyok ezért a melóért.
De…
nem voltam teljesen őszinte hozzád.
Nem?
Nem. Én…
elkövettem pár hibát.
Lezártam a múltam, de még mindig, úgymond, próbálom jóvá tenni a dolgokat.
Rendben.
Ha a Hídban fogok dolgozni, alá kell írnod pár papírt.
Miféle papírokat?
Hogy itt dolgozom, és te vagy a munkáltatóm. Semmi komoly.
Az előző melómban nem tettem meg, gond lett belőle…
és kirúgtak.
Hallgatlak.
Van egy pártfogó felügyelőm, akinél havonta egyszer jelentkeznem kell.
Pártfogó felügyelő?
Nézd, ha probléma, semmi gond.
Megértem. Hozzászoktam.
Jaj, istenem!
Lehet, hogy ez egy óriási hiba. Sajnálom. Nem szeretném…
Luke!
Hahó, Luke! Figyelj!
Nem dobhatsz le egy ilyen bombát úgy, hogy ne lenne hatása.
Nézd, megértem.
- Jogos, hogy dühös vagy. - Nem vagyok dühös. Csak nem értem.
Az építőiparban utazom. Dolgoztam volt elítéltekkel.
A legjobb emberek között akadnak börtönviseltek is.
De légy őszinte velem!
Ne menekülj el! Beszélj velem!
Halljam, mi történt!
Oké.
Úgy volt, hogy egyetemre megyek. Orvos lettem volna.
Az apámat elvitte egy infarktus.
Az anyukám…
összetört.
A gondját kellett viselni, így elmentem egy raktárba melózni.
Sajnálom, ami az anyukáddal történt.
Kiborultam,
és…
inni kezdtem.
Túl sokat.
Kábé itt ér véget a sztori.
Azt a részt kivéve, hogy börtönbe kerültél.
Na igen…
Mikor anyu meghalt…
kicsúszott a talaj a lábam alól.
Vedeltem egy bárban…
és egy fickó rástartolt a pincércsajra.
Szóltam neki, hogy… vegyen vissza.
Ennél durvábban fogalmaztam.
Erre megütött.
Én meg visszaütöttem.
Úgy éreztem, így a helyes.
Hanyatt esett, beverte a fejét a pult sarkába…
Majdnem meghalt.
Szerencse, hogy nem.
Az emberölés lett volna, vagy gyilkosság.
Három évet kaptam súlyos testi sértésért,
egy évet elengedtek jó magaviseletért.
Ennyi a sztori.
Oké.
Most már tudom.
Figyelj, Luke, bejössz, elvégzed a munkád,
és együtt kitaláljuk ezt az egészet, rendben?
- Komoly? - Igen.
Őszintén mondom.
Azt hiszem… még nincs vége a műszakodnak, ugye?
Ja.
Hé!
- Igen? - A kulcs.
- Megvagy! - Helló!
- Beszállsz? - Nem.
Mandrake mondta, hogy golfozol, de azt nem árulta el, hol.
- Ez a hely volt az utolsó tippem. - Okos.
Jobban csípem a minigolfot. Gyorsabb, és érdekesebbek a pályák.
- Szereted adni a különc milliomost? - Milliárdost.
És csórónak is ilyen különc voltam.
- Csak akkor idegesítőnek tartottak. - Vajon miért?
Tényleg kiszállsz ebből az üzletből?
- Miért ne tenném? - Számtalan okot tudok rá.
Csak egyre van időm.
Rendben. Most indítod a szállodaláncod, és ez lenne az ékkő.
Közel van a fővároshoz, Baltimore-hoz, és gyönyörű a part.
Igen. Szép. De a csövek…
Megoldható. Beszéltem a talajszakértővel.
Minimális a szennyezés. Kiássák, és cserélik a földet.
- A költség… - Százezer?
- Kevesebb. - Szerinted belevágjak?
Okos volna.
Tudod, mit?
Ha most beletalálok, meggondolom.
Így hozol komoly döntéseket?
Ezt így fogom.
Nahát! Újra átgondolom, Abby.
- Köszönöm, Mr. Kincaid. - Evan.
Nem tökölök a keresztnevekkel. Túl bonyolult.
Én mondom, Abby tízest lőtt azzal a baltimore-i ingatlannal.
Vedd be üzlettársnak!
Ha megfelelők a számok, az az ingatlan jó lehet neked.
Hihetetlen, hogy nem Loweryt akarod építésznek.
Neked ő kell?! Borzalmasan tervez.
Együtt dolgoztunk azon a charlotte-i kórházon.
Veszettül idegesítő volt.
- Pedig abban te is jeleskedsz. - És mégis.
- Mi jót csináltok? - Nézegetjük a régi fotókat.
Jessről keresünk pár gyerekkori képet az esküvőhöz.
- Remélhetőleg cikiseket. - Azt csak te reméled.
Ha már a cikisnél tartunk, megnéznéd az apádat és a bácsikádat tiniként?
Igen.
Ez a Bundesliga-séró, apa!
Hogy hihettem, hogy az a pajesz jól áll?
- Menő volt a bajuszom. - Egy kicsit sem.
Viccelsz? Királyul néztem ki.
- Ezt nézzétek! - Nahát!
Mi ketten az Appalache-túrán.
- Mick, emlékszel? - Persze, 77-ben.
Ki felejtené el? A legjobb túra.
Egyetértek. Fantasztikus volt.
Milyen jól éreztük magunkat!
Csak mi meg a vadon.
Ma már 15 kilométert sem bírnátok ott.
Micsoda? Simán menne.
Tizenötöt? Az egészet végigcsinálnánk. Simán.
Azt aztán megnézném.
Miért is ne? Egész jó ötlet.
- Benne vagy, Mick? - Persze, ha nem lassítasz le.
Még hogy lelassítalak! Te fájlaltad a talpad.
Neked a sípcsontod fájt.
Oké. Jó, csináljuk! A hétvégén.
És túrázás közben megdumáljuk a projekt részleteit.
- Megvannak a kempingcuccaid? - Talán. Akkor kempingeztem utoljára.
Nézzük meg!
- Ügyesen csináltad, anya. - Aha.
Apád csak tegye félre kicsit a munkát!
A túra közelebb hozhatja egymáshoz a fivéreket…
Vagy kinyírják egymást.
Majd kiderül.
Jaj, szívem, ezt nézd!
- Ne! Ez a dauerolt haj! - Nagyon tetszik!
- Ne mutasd meg senkinek! - Cuki vagy.
- Ki az? - Evan Kincaid.
- Tényleg? Mit akar? - Azt írja, kint vár.
Micsoda?
- Üdv! - Hali!
Személyesen akartam megmondani.
Folytatom az építkezést.
Helyes. Jól van.
- Egy feltétellel. - Mi lenne az?
Hogy te irányítsd a projektet.
Nos…
tudod, az apám foglalkozik az építési résszel.
Így igaz.
De van benned valami, amit még jobban értékelek.
És mi az?
Nem kedvelsz.
- Tessék? - Nem azt mondod, amit hallani akarok.
Hanem a tényeket. Fogalmad sincs, milyen ritka ez a szakmámban.
- A szakmádban? - Milliárdosnak lenni kimerítő.
Mindenki meg akarja kedveltetni magát velem, mert akarnak valamit.
- Ezt azért nem hinném. - Látod? Nem bírsz.
És én sem téged.
Nem kell félnünk, hogy megbántjuk egymást, hiszen már megbántódtunk.
Ilyen a tökéletes munkakapcsolat.
Igen, ez valahol logikus.
Ugye?
Rendben. Akkor… jó estét, Mr. Kincaid!
Behívnálak, de nem akarom.
Ez szuper lesz.
A következő részben:
A Snallygaster, a marylandi erdők mesebeli szörnye.
Hallottad ezt?
Nem volt ilyen meredek ez a lejtő.
Simán lemegyünk…
Tommy!
Ne hagyj itt estére iratokat! Láthatják őket.
Figyeld az aláírást! Nem lehet apáé, Floridában volt.
A chili tálalva.
Ezt használtad só helyett?
Ha nem mondja el, megszegi a próbaidős szabályokat.
Feliratok magyar szövege: Gelléri Péter
Értem, uram.