‫בפרקים הקודמים:‬
‫הקבלן ההוא, אוון קינקייד.‬ ‫משהו בו לא מוצא חן בעיניי.‬
‫למה? ראיתי אותו בריאיון. הוא חכם ודינמי.‬
‫פגשתי את האויב המושבע שלי.‬
‫היה לי קשה להכיר אנשים,‬ ‫ואת לא היית בליגה שלי בכלל.‬
‫אני אקח את התפקיד.‬ ‫-אז הוא היה חמוד?‬
‫מר דילפר, אני שמחה‬ ‫שאתה נותן לנו לייצג אותך.‬
‫יכול להיות שיש לנו יתרון על מיק או'בריאן.‬
‫אתה מכיר את ה"ברידג'"?‬ ‫רק תהיתי אם אולי תרצה לעבוד שם.‬
‫אני מעריך את ההצעה, או'בריאן,‬ ‫אבל אני לא מחפש צדקה.‬
‫מגיע לך רק הטוב ביותר, אבי.‬ ‫-גם לך.‬
‫אולי עכשיו נמצא אותו.‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫אני מאחר.‬
‫יש קפה? בבקשה, תגידו שכן.‬ ‫-יש קפה. טוב, מה דעתכם?‬
‫צריך לבחור קישוט.‬ ‫-בשביל מה?‬
‫בשביל מה? החתונה של אחותכם.‬
‫היא תגיע מהר מאוד. ג'ס ביקשה עזרה.‬
‫צריך לבחור קישוט שיהיה על כל שולחן‬ ‫בקבלת הפנים של החתונה.‬
‫זה מוצא חן בעיניי.‬ ‫-איזה מהם?‬
‫זה.‬ ‫-מה, זה? עם החינניות?‬
‫כן, זה.‬ ‫-כן?‬
‫כולם מוצאים חן בעיניי.‬ ‫-זו הבעיה.‬
‫אני יודעת. אני פשוט מנסה‬ ‫לראות את כל הצדדים בסיפור.‬
‫בתור מרצה לכתיבה יצירתית,‬ ‫אסור לי להיות שיפוטית.‬
‫אני עדיין צריכה את דעתך.‬
‫אני אוהבת את כולם.‬
‫טוב, בסדר. אני אוהבת את זה עם הסרט הכחול.‬
‫גם אני מעדיפה אותו.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫בוקר טוב.‬
‫קיבלת את ההודעה מאתר הבנייה של קינקייד?‬
‫כן, קיבלתי עכשיו. זה לא טוב.‬
‫אני שולח עכשיו הודעה ללארי‬ ‫שאנחנו בדרך. סליחה, כולם.‬
‫כן. הם גילו מתחת לאדמה צינורות אסבסט,‬
‫ואם הם זיהמו את הקרקע,‬ ‫זה עלול להשבית אותנו.‬
‫כמה נוראי.‬
‫יהיה בסדר.‬
‫אז זה לא הרגע המתאים לשאול‬ ‫מה דעתך על הקישוטים לשולחנות?‬
‫כולם מוצאים חן בעיניי.‬
‫הסרט הכחול. ביי!‬
‫יש לה טעם טוב.‬ ‫-כן, אה?‬
‫היום נלך לבית המשפט עם התיק של‬ ‫"בודנר ואחרים נגד מקלאוד תעשיות".‬
‫זו תביעה ייצוגית. איפה הדברים עומדים?‬
‫- די-אל-פי -‬
‫יש לנו שני תובעים,‬ ‫ותצהירים של כ-400 נוספים‬
‫הטוענים שיש הפרשי שכר‬ ‫בין נשים לגברים בתוך החברה.‬
‫"מקלאוד" מנסים לבטל את התביעה, כמובן.‬
‫כמובן. מי השופט?‬
‫השופט מרטינז.‬
‫סליחה, התפרצתי?‬ ‫-לא.‬
‫ממש לא, או'בריאן.‬
‫בבקשה, ספר לנו עוד על השופט מרטינז.‬
‫לפי המחקר שלי, הוא איש חוקה נוקשה.‬
‫הוא נצמד מאוד לחוק הכתוב.‬
‫כן, והוא גם שחקן גולף נהדר וחבר טוב.‬
‫לינדה ואני מכירים את ג'ים מרטינז כבר שנים.‬
‫נראה לי שנוכל להסתדר איתו.‬
‫אני בטוח, אדוני.‬
‫יופי.‬
‫לינדה, למה שלא תיקחי איתך‬ ‫את או'בריאן למשפט כדי שיעזור לך?‬
‫הוא פה כבר כמה חודשים.‬ ‫הגיע הזמן שהוא יצא לשטח.‬
‫תודה, אדוני.‬
‫אתה רוצה לשבת כדי שנוכל להמשיך בפגישה?‬
‫כן, אדוני.‬
‫אתה בטוח שאתה לא מעדיף להיות במשרד?‬
‫יכולים ליצור קשר איתי פה באותה מידה.‬
‫נפלאות העידן הדיגיטלי.‬
‫כן.‬
‫אתה בסדר?‬
‫אני מנסה להיות בסדר.‬
‫עורכים בדיקות בקרקע,‬ ‫ואנחנו לא תופסים את אוון קינקייד,‬
‫אז אין לי שליטה בעניין.‬ ‫אז אני אירגע ואנסה ליהנות קצת.‬
‫שכחתי כמה אני אוהב את המקום הזה.‬
‫כאן מצאתי את ספל הווינטג'‬ ‫של ה"בולטימור אוריולס"‬
‫שנתתי לך בחג המולד שעבר.‬ ‫-אז אני אוהב את המקום עוד יותר.‬
‫מיק, תראה.‬
‫מה זה?‬
‫אלה חופי צ'סאפיק?‬
‫זה המפרץ, אבל יש רק כמה בתים.‬ ‫הוא בטח מלפני שלושים שנה לפחות.‬
‫סליחה, כמה זה עולה?‬
‫שמונה.‬
‫מאות?‬ ‫-מצחיק.‬
‫שמונה דולרים.‬
‫אני משלם.‬
‫אתה כזה נדיב.‬
‫אני חובב גדול של אומנות‬ ‫שעולה פחות מעשרה דולרים.‬
‫בבקשה. תודה.‬ ‫-תודה.‬
‫את בעלת ציור.‬
‫תודה, מיק.‬ ‫-אין בעד מה.‬
‫נראה לי שהציור של ארתור דריסקול.‬
‫אלה חדשות טובות?‬ ‫-כן, טובות מאוד.‬
‫זה ייתכן. הוא נהג לבלות פה את הקיץ.‬
‫שמעתי עליו.‬ ‫-הוא היה גדול בעולם האומנות.‬
‫בשנות השישים.‬
‫כוכב עולה.‬
‫מה קרה לו?‬ ‫-אף אחד לא ממש יודע.‬
‫הוא הפסיק לצייר בשנות השבעים,‬ ‫ואפשר לומר שהוא נעלם.‬
‫יש מעט מאוד ציורים מאומתים של דריסקול.‬
‫הוא יפהפה.‬
‫ואם הוא מקורי, זו מציאה.‬
‫אם תמכרי אותו במיליון דולר,‬ ‫את חייבת לי שמונה דולרים.‬
‫למרות שכולנו אוהבים את בטי,‬ ‫נראה לי שכולם מסכימים‬
‫שהיא מזדקנת קצת.‬
‫אנחנו אוהבים אותה, אבל בואו נודה באמת.‬
‫היא צריכה לפרוש.‬
‫אנחנו צריכים כבאית חדשה כבר הרבה זמן,‬
‫ונראה שהמועצה גייסה מספיק כספים‬
‫כדי להעניק לנו אותה ביום חופי צ'סאפיק.‬
‫אנחנו נקים דוכן בטיחות באש,‬ ‫ונערוך סיורים בתחנה.‬
‫טפסי המתנדבים על הקיר.‬
‫ותזכורת שהטריאתלון של יום חופי צ'סאפיק‬
‫הולך ומתקרב.‬
‫עכשיו, בואו נתחיל לעבוד‬ ‫ונשמור על החוף בטוח.‬
‫קפטן.‬
‫תקשיב, אח שלי רוכב, אני רץ,‬ ‫ואני עדיין מחפש שחיין חזק.‬
‫תודה, אבל אני כבר לא מה שהייתי במים.‬
‫אז אולי תוכל לאמן אותי?‬
‫שמעתי על השיאים שלך בקולג'.‬ ‫-זה היה לפני מיליון שנה.‬
‫אבל כן, בשמחה.‬
‫כן?‬ ‫-כן. נעבוד על לוח זמנים,‬
‫ונעשה את זה, קרל.‬
‫הוא קרא לי הרגע "קרל"?‬ ‫-נראה לי שכן.‬
‫עכשיו כשאני חושבת על זה,‬ ‫אתה באמת נראה כמו קרל.‬
‫באמת?‬ ‫-קצת.‬
‫אני עדיין מחפש שחיין.‬
‫אל תבנה עליי. אני רצה עם ברנדה וטבית'ה.‬
‫זאת שלישייה מנצחת.‬ ‫-כן, יש לנו סיכויים טובים.‬
‫אז מאחר ששנינו רצים, אנחנו נתחרה זו בזה.‬
‫אתה חושש שאביס אותך?‬ ‫-אולי.‬
‫בעל נגד אישה. זו טריטוריה מסוכנת.‬
‫מה שתגיד, קרל.‬
‫מצחיק מאוד.‬
‫לא, אני צריכה לדבר עם מר קינקייד בעצמו.‬
‫זה בקשר לפרויקט בחופי צ'סאפיק.‬
‫אז מתי הוא כן יהיה זמין?‬
‫זה לא מספיק טוב. אני מבינה שהוא עסוק.‬
‫כולנו עסוקים.‬ ‫תקשיבי, אני לא עושה ככה עסקים.‬
‫תגידי לו להתקשר אליי היום,‬ ‫אחרת העסקה כולה מבוטלת.‬
‫תודה.‬
‫תראי לו מה זה.‬ ‫-דוד תומס, מה שלומך?‬
‫טוב יותר ממי שדיברת איתו הרגע.‬
‫במה מדובר?‬ ‫-זה לקוח חשוב.‬
‫שלא יסובב אותך. אל תתני לזה להרגיז אותך.‬
‫כן, אני בסדר.‬ ‫-כן?‬
‫לא יודע, יש לך קו בין הגבות.‬
‫אני יודעת. אני לא ישנה טוב לאחרונה.‬
‫זה העניין עם דילפר, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫המוניטין של אבא נפגע מאוד.‬
‫ואנחנו מאבדים לקוחות.‬
‫יכול להיות שהרגע איבדתי עוד אחד.‬
‫אני לא בטוחה מה נוכל לעשות.‬ ‫-איך מיק לוקח את כל זה?‬
‫הוא כועס ומבולבל, והוא מסתיר את זה.‬
‫מתאים למיק.‬ ‫-אז מה אתה עושה בעיירה?‬
‫אני בדרך לבולטימור לבדוק איזה נכס.‬
‫אנחנו צריכים נוכחות בעיר.‬
‫יודע מה? יש לנו בלוק באזור המפטון.‬
‫הוא יהיה נהדר בתור בניין משרדי.‬ ‫-זאת הגישה הנכונה.‬
‫תשלחי לי את הפרטים. אני אקפוץ‬ ‫לראות מה שלום מיק בדרך חזרה.‬
‫הוא ישמח.‬
‫טוב לראות אותך, אבי.‬ ‫-גם אותך, דוד תומס.‬
‫ביי.‬
‫חתיכת בן...‬
‫אחר צהריים טובים.‬
‫יש לנו לוח זמנים עמוס היום,‬
‫ואני רוצה שנשמור על קצב.‬
‫תיק מספר 559903.‬
‫התביעה הייצוגית בדבר הפרשי שכר‬
‫המפלים נשים העובדות ב"מקלאוד תעשיות".‬
‫גברת נלסון, טוב לראות אותך שוב.‬
‫אני מניח שאת טוענת נגד הבקשה לביטול.‬
‫כן, כבוד השופט.‬ ‫-לפני שנתחיל,‬
‫ישנם חוקים שנכתבו על מנת‬ ‫למנוע אפליית שכר. אז מדוע אנחנו פה?‬
‫- השופט מרטינז -‬
‫אנחנו פה כי חברת מקלאוד תעשיות‬
‫מנצלת הבדלי עבודה וכוח גופני‬
‫על מנת להצדיק תשלום שכר נמוך יותר‬ ‫לעובדות שלה מאשר לעובדים שלה.‬
‫ואת טוענת שנשים חזקות כמו גברים.‬
‫אני לא בטוח שאני מסכים איתך.‬
‫אתה חושב שאני טועה?‬
‫סליחה, כבוד השופט?‬ ‫-מה שמך, בחור?‬
‫קונור או'בריאן, כבוד השופט.‬
‫ובכן, קונור או'בריאן,‬
‫אינך מסכים שאנשים ממין זכר נוטים,‬
‫בממוצע, להיות חזקים יותר בפלג גופם העליון‬
‫מאשר אנשים ממין נקבה?‬ ‫-כן.‬
‫ומדובר כאן באופן ספציפי,‬
‫למיטב הבנתי, בעובדי מחסן.‬
‫הם מרימים חפצים. אני צודק?‬
‫כן, כבוד השופט.‬ ‫-יפה.‬
‫אבל...‬
‫מר או'בריאן, כדאי מאוד שתעלה טיעון משכנע,‬ ‫או שתארוז את חפציך ותלך.‬
‫כן, כבוד השופט. אני...‬
‫אני ממתין, מר או'בריאן.‬ ‫-כן, אני...‬
‫יש לי שלוש אחיות, כבוד השופט.‬
‫זה הטיעון שלך? יש לך אחיות?‬
‫כן, אדוני. שלוש.‬
‫ו...?‬
‫ואני מאמין שנשים מסוגלות לעשות‬ ‫כל דבר שגברים יכולים לעשות.‬
‫זוהי דעה, מר או'בריאן,‬
‫ולא גורם מקל במקרה זה.‬ ‫-זה לא?‬
‫כבוד השופט, אני מדבר על כוח עמוק יותר.‬
‫כוח שאינו מיוצג על ידי עבודה פיזית.‬
‫כאשר נשים עומדות בפני בעיה,‬
‫הן לא פותרות רק אותה.‬ ‫הן חושבות שלושה צעדים קדימה.‬
‫והן משלימות את המשימה.‬
‫זה היה מדהים.‬
‫באמת?‬
‫היה די בכך כדי לשכנע אותו‬ ‫לסרב לביטול התביעה.‬
‫מעולם לא ראיתי את מרטינז עושה את זה.‬
‫חיפשתי אותו בגוגל.‬
‫גידלה אותו אם חד הורית.‬ ‫-מתוחכם למדי, קונור.‬
‫עבודה יפה. אהבתי את זה‬ ‫שהפכת את הטיעון לאישי.‬
‫הרבה מזה היה בזכותך, למען האמת.‬
‫זה נכון, מה?‬
‫ופשוט אמרתי לשופט מרטינז את האמת.‬
‫אסטרטגיה משפטית חסרת תקדים.‬
‫את מתחרטת על הקנייה?‬ ‫-ממש לא.‬
‫למרות שפינת החתימה ניזוקה,‬
‫אני באמת חושבת שזה ציור של דריסקול.‬
‫יצרת קשר עם האחוזה?‬ ‫-מסתבר שאין קרובי משפחה חיים.‬
‫אבל איתרתי גלריית אומנות בניו יורק.‬
‫נתנו לי מספר ישן.‬
‫מה הם אמרו?‬ ‫-צלצלתי כמה פעמים.‬
‫שומעים רק חיוג.‬
‫לא עונים ואין משיבון.‬
‫למה שלא תנסי שוב?‬ ‫-כן.‬
‫היי, אבא, יש לך רגע?‬ ‫-כן, בטח.‬
‫תעיף מבט.‬
‫הלו?‬
‫כן, שלום.‬
‫אני מתקשרת לגבי אדם ששמו ארתור דריסקול.‬
‫מדבר.‬
‫ארתור דריסקול?‬
‫זה מה שאמרתי.‬
‫נפלא לדבר איתך, מר דריסקול.‬
‫אני חושבת שמצאתי ציור שלך.‬
‫איזה כיף לך. תתלי אותו מעל האח, בהסכמתי.‬
‫מר דריסקול? הלו?‬
‫את בטוחה שזה מאוון קינקייד?‬
‫כתוב שכן, ושהוא יתקשר אלינו בשעה 17:00.‬
‫הוא רוצה שיחת וידאו. אני שונא את זה.‬
‫אבל הוא יכול להיות בכל מקום.‬
‫לא ברור אם הוא מתכוון‬ ‫לשעון החוף המזרחי או לחוף המערבי.‬
‫אם הוא בחוף המערבי, זה בשעה 14:00.‬
‫כן, אבל אם הוא בלונדון,‬ ‫זה ב-10:00 בבוקר. בפריז זה ב-11:00.‬
‫את זוכרת את כל זה בעל פה?‬
‫עבדתי בעולם הפיננסי. לומדים את זה.‬ ‫-כן.‬
‫עכשיו 15:30,‬ ‫אז יש לנו זמן לחשוב על אסטרטגיה.‬
‫הדוגמיות מהקרקע... מה זה?‬
‫זה קינקייד. איך הוא השיג את המספר שלי?‬
‫הוא עשיר.‬
‫היי.‬ ‫-שלום, מר קינקייד.‬
‫הלו?‬ ‫-אבא, אתה על "השתק".‬
‫מיק, אתה שם?‬ ‫-אני יודע.‬
‫מיק?‬
‫הלו, מיק?‬
‫שלום לכם.‬ ‫-היי.‬
‫מר קינקייד, ציפינו לדבר איתך בשעה 17:00.‬
‫כן, עכשיו 17:00 בניופאונדלנד.‬
‫יש להם שעון פשוט מטורף. אתה יכול לדבר?‬
‫בטח.‬ ‫-אבי, זו את?‬
‫כן. היי, אבי או'בריאן.‬
‫אני לא אוהב שמות משפחה. מסובך מדי.‬
‫אני אוון, את אבי. נכון, מיק?‬
‫עניין האסבסט הזה הוא די בעיטה בישבן, לא?‬
‫נשמע מסובך. אני יוצא מהעסק.‬ ‫אני יכול לבנות במקום אחר.‬
‫רגע, מר... אוון.‬
‫כמובן שאתה יכול לבנות במקום אחר,‬ ‫אבל אין עוד מקום כמו חופי צ'סאפיק.‬
‫איפה נמצאים חופי צ'סאפיק?‬ ‫-במקום שאתה בונה בו את המלון שלך.‬
‫אה, נכון.‬
‫כן, מצטער. אני יודע את זה.‬
‫יש לי מיליון פרויקטים. אני מגזים. או שלא.‬
‫היית פה פעם?‬
‫זה אחד המקומות הכי יפים בעולם.‬
‫רק שנייה.‬
‫טוב, כן. זהו.‬
‫אוון, מה אתה עושה?‬ ‫-אני מטפס.‬
‫למען האמת, אני עושה טיפוס הרים. יפהפה פה.‬
‫אז למה אתה מתקשר אלינו עכשיו?‬
‫כי קלאוס אמר שרצית שאתקשר.‬ ‫הפחדת את קלאוס, את יודעת?‬
‫שום דבר לא מפחיד את קלאוס.‬ ‫-תודה. נראה לי.‬
‫תקשיבי, אני שומע את התשוקה בקול שלך.‬
‫אולי נפטפט מחר?‬ ‫-בטח.‬
‫תוכל לומר לנו מתי תתקשר?‬
‫לפי שעון החוף המזרחי.‬ ‫-לא, תשכחי מהטלפון.‬
‫אני אקפוץ לבקר.‬ ‫-סליחה?‬
‫כן, אני גם ככה צריך להיות‬ ‫בוושינגטון הבירה בסוף השבוע,‬
‫אני אעבור אצלכם בדרך. נתראה.‬
‫הוא יעבור אצלנו.‬
‫איזה כיף.‬
‫- הברידג' -‬
‫אתה צריך עזרה?‬ ‫-היי, תומס.‬
‫לא, אני בסדר. תודה.‬
‫- מועדון לילה -‬
‫אז קנית בחזרה את הברידג', מה?‬
‫משהו כנראה לא בסדר אצלי.‬
‫מסתבר שיש לנו בעיות בצנרת וגם בחשמל.‬
‫טוב, אני זוכר שהכנפיים היו טעימות פה.‬
‫לפחות מהבחינה הזו הולך לי.‬ ‫מה מביא אותך לפה?‬
‫אני מחפש שטח משרדי חדש בבולטימור,‬
‫ואבי אמרה שהנכס שלך‬ ‫באזור המפטון יהיה אידאלי.‬
‫זה מה שהיא אמרה?‬ ‫-כן.‬
‫אז אם המספרים הגיוניים, בוא נדבר על זה.‬
‫אני די מוצף כרגע. יש לנו לקוח חדש.‬
‫כן, אוון קינקייד הידוע לשמצה.‬
‫כן, בדיוק.‬
‫אני רק מקווה שלא אצטרך‬ ‫להחליף פה את כל החיווט.‬
‫שלום.‬
‫סליחה, מיק או'בריאן?‬
‫כן.‬ ‫-שמי לוק טייטום.‬
‫למדתי עם אבי וקווין בתיכון.‬
‫לוק, כן, מה נשמע? טוב לראות אותך.‬
‫כן.‬ ‫-עבר המון זמן, לא?‬
‫כן, בהחלט.‬
‫אני לא מפריע לכם?‬ ‫-לא. זה אח שלי, תומס.‬
‫היי.‬
‫אני אתן לך להמשיך, מיק.‬
‫אבל נצטרך לדבר על המספרים בהמפטון‬ ‫מתישהו בקרוב.‬
‫בסדר.‬
‫נעים להכיר.‬ ‫-גם לי.‬
‫קווין אמר לי שחזרת לגור פה לאחרונה.‬
‫כן, אדוני.‬ ‫-ההורים שלך היו אנשים טובים.‬
‫אני זוכר את אבא שלך מעודד אותך‬ ‫במשחקי הכדורסל‬
‫ובריצות שלך.‬
‫כן, הוא תמך בי מאוד.‬
‫נכון.‬
‫וואו, יש לך מקום נחמד מאוד.‬
‫תודה. שמעתי שאתה מחפש עבודה.‬
‫כן, אדוני.‬ ‫-טוב, זה עשוי להיות תזמון מוצלח.‬
‫אני בהחלט צריך פה עזרה.‬ ‫לא אוכל להבטיח הרבה בתור התחלה.‬
‫פשוט צריך עזרה,‬ ‫פריקת משלוחים, ניקיונות וכו'.‬
‫אולי זה לא מעניין אותך.‬ ‫-זה דווקא מעניין אותי.‬
‫יופי.‬
‫עכשיו, מה...‬
‫מה קרה לתיבת הפיוזים?‬
‫אה, אנחנו פשוט...‬
‫הקמנו מערכת תאורה חדשה מעל הבמה,‬
‫ועכשיו נשרפים לנו פיוזים כל הזמן.‬
‫אפשר להעיף מבט?‬ ‫-בטח, תרגיש חופשי.‬
‫יש במערכת התאורה מפסק זרם במתח נמוך מדי.‬
‫נכון.‬ ‫-כן.‬
‫ומיישרי הזרם שלך...‬
‫כנראה שאלה מיישרי חצי גל,‬ ‫ולדעתי צריך מיישרי גל מלא.‬
‫עבדת בתור חשמלאי?‬
‫לא, פשוט עשיתי קצת מהכול.‬
‫אני כלבויניק שלא מצא את ייעודו.‬
‫זה סיפור חיי.‬ ‫-באמת?‬
‫כן.‬
‫תקשיב, אולי תתכונן להתחיל מחר, וננסה?‬
‫תודה, אדוני.‬ ‫-מיק.‬
‫מיק.‬
‫ברוך הבא לצוות.‬ ‫-תודה.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫יש לך דקה?‬
‫דיברת עם תומס מוקדם יותר?‬ ‫-כן.‬
‫והצעת לו את הנכס בבולטימור, נכון?‬
‫נכון.‬ ‫-אז...‬
‫אני יודע שהיתה לך כוונה טובה,‬
‫אבל אני מעדיף שקודם תדברי איתי‬ ‫על הדברים האלה, טוב?‬
‫בטח. יש בעיה?‬
‫אני לא רוצה לעשות עסקים עם אח שלי.‬
‫לראשונה מזה שנים, אנחנו מסתדרים יפה מאוד,‬
‫ואני חושב שכדאי שנשמור על הפרדה‬ ‫בין האינטרסים העסקיים שלנו.‬
‫כן, כמובן.‬
‫אבל אתה...‬
‫אתה בטוח שזה באמת מה שמפריע לך,‬
‫וזה לא העניין עם קינקייד או עם דילפר?‬
‫אני מניח שכל השלושה,‬ ‫ואולי דילפר וקינקייד יותר.‬
‫היי, אבא. אתה צריך קצת גלידה?‬
‫ואת?‬ ‫-תמיד.‬
‫כן. אני אשמח לאכול קצת גלידה.‬
‫טוב.‬
‫שתי כפיות?‬ ‫-מנטה ופצפוצי שוקולד.‬
‫קדימה.‬ ‫-בסדר.‬
‫תודה, גברת נירי.‬
‫עכשיו, אחרי ששמענו ממקלאוד תעשיות,‬
‫הגיע תור התביעה.‬
‫ממי נשמע היום,‬ ‫מגברת נלסון או ממר או'בריאן?‬
‫תודה, כבוד השופט.‬
‫בזמן שישבתי פה‬
‫והקשבתי לעורכי הדין הנכבדים של הנאשמים,‬
‫לא יכולתי שלא לרחם עליהם.‬
‫ברור שהם רוצים לבטל את התביעה הזו.‬ ‫זה לא קרה.‬
‫עכשיו, בעוד אנו מתכוננים למשפט,‬
‫כל מה שנותר להם לעשות‬ ‫הוא ללעוג ולהקטין את רצינותה‬
‫של תביעה ייצוגית זו.‬
‫גברת נירי אמרה שהמתלוננות בתיק הזה‬
‫"לעולם אינן מרוצות,"‬ ‫ושהן "שולפות את קלף אפליית הנשים."‬
‫אין דבר רחוק יותר מהאמת.‬
‫לאלינור הולמס נורטון,‬ ‫שתבעה את ירחון "ניוזוויק" ב-1970‬
‫מפני שנשים לא הורשו לעבוד ככתבות,‬ ‫נאמר אותו הדבר.‬
‫מעניין מאוד, מר או'בריאן,‬ ‫אבל תגיע לנקודה שלך.‬
‫עם כל הכבוד, הנקודה שלי, כבוד השופט,‬
‫היא שזה מה שתמיד אומרים‬ ‫לנשים שדורשות שוויון.‬
‫כמו במקרה של ניוזוויק,‬
‫הן נאלצו ליטול תפקיד משני‬ ‫אך ורק בגלל המין שלהן.‬
‫אותו הדבר עם מקלאוד תעשיות.‬
‫נכון. באופן כללי, גברים חזקים יותר.‬
‫גברים יכולים להרים יותר מנשים.‬
‫אבל במקלאוד, רוב הגברים נוהגים במלגזה.‬
‫ויש לנו הוכחות שמראות שכל עובדת‬ ‫שהגישה בקשה להכשרה בהפעלת מלגזה‬
‫נתקלה בסירוב. ובוא נודה באמת,‬
‫המלגזה היא הגורם המכריע, לא?‬
‫אז לא מדובר רק בשכר שווה על עבודה שווה.‬
‫מדובר על העובדה שמונעים מנשים הזדמנות‬
‫להפוך למפעילות מלגזה במקלאוד,‬ ‫תפקיד שעליו משלמים יותר.‬
‫ואני מצטט את המקרה של ניוזוויק מ-1970,‬
‫"אך ורק בגלל המין שלהן."‬
‫הוא מאחר בחמש דקות, באופן רשמי.‬
‫חבר'ה כמוהו תמיד מאחרים. זה מהלך כוחני.‬
‫כן. לזמן שלהם יש יותר ערך מלזמן שלנו.‬
‫היי, הנה אתם. לא הפריע לי לחכות.‬
‫אני אוהב להקדים בחצי שעה לפגישות.‬ ‫זה חוסך זמן.‬
‫שלום, מיק.‬ ‫-היי, לארי.‬
‫לארי עשה לי סיור באתר.‬ ‫אני מקווה שזה לא מפריע לכם.‬
‫מרשים מאוד.‬
‫אתם עושים עבודה יפה, מיק ואבי.‬ ‫-תודה.‬
‫עשיתי את זה כמה פעמים.‬ ‫-כמובן. אני צריך להתבייש.‬
‫סליחה, על מה אתה עומד?‬
‫אה, כן. זה הוברבורד.‬
‫אני חושב להשקיע בהם, אז החלטתי לנסות.‬
‫זה די כיף.‬
‫בכל אופן, מה אתם חושבים על עניין הצינורות?‬
‫זו בעיה?‬ ‫-אנחנו עוד לא יודעים.‬
‫יש לנו מומחים שיבואו‬ ‫לבדוק את הקרקע מוושינגטון.‬
‫כן. לא נראה לי שזו תהיה בעיה.‬
‫המקום הזה יפהפה.‬
‫העיירה, האזור כולו.‬
‫איך זה שלא ידעתי עליו?‬ ‫-זה סוד כמוס.‬
‫חבל.‬
‫טוב, איבדתי עניין.‬
‫מה?‬ ‫-בהוברבורד. זה סתם צעצוע.‬
‫רוצה אותו?‬ ‫-בטח.‬
‫אז יכול להיות‬ ‫שזיהום הקרקע לא יהווה בעיה גדולה.‬
‫רואה? זה מה שאמרתי.‬
‫אבל מצד שני, זו עלולה להיות בעיה גדולה.‬
‫טוב. אני מכיר את המושל,‬ ‫אז נראה לי שנוכל להסתדר.‬
‫אלא אם כן הקרקע באמת מזוהמת.‬
‫אני מבולבל. את מנסה לשכנע אותי‬ ‫לבצע את הפרויקט או לוותר עליו?‬
‫אני רק מציינת את העובדות.‬
‫וואו, עובדות.‬
‫זה קונספט מדהים, לא?‬ ‫-את ממש ישירה.‬
‫ככה גידלו אותי.‬ ‫-עבודה יפה.‬
‫כמעט שאין לי קשר לעניין. היא יצאה ככה.‬
‫תשמעי, אבי. אני אסתובב פה כמה ימים.‬
‫אני רוצה לראות מה יהיו התוצאות,‬ ‫ופשוט להכיר את המקום.‬
‫זה מקום נחמד.‬ ‫-נכון.‬
‫הוא מזכיר לי את החוף המערבי של אירלנד.‬
‫היית שם?‬ ‫-כן, יש לי שם בית.‬
‫כמובן שיש לו.‬ ‫-הדיג פה מוצלח?‬
‫הכי טוב שיש.‬ ‫-באמת?‬
‫מעולם לא הלכתי לדוג. אני חייב לנסות.‬
‫סיימנו פה?‬ ‫-נראה לי. לא סיימתם?‬
‫נוכל להסיע אותך בחזרה העירה.‬
‫זה בסדר, יש לי רכב.‬ ‫-איפה?‬
‫לא רחוק.‬
‫מנדרייק, אני מוכן.‬
‫טוב, נתראה.‬
‫העשירים הם אנשים שונים.‬
‫הוא בהחלט שונה.‬
‫נהדר. תודה רבה.‬
‫שלום, קלר.‬ ‫-שלום, או'בריאן.‬
‫אתה עדיין מרוצה מהניצחון שלך?‬ ‫-אפשר לומר.‬
‫תיזהר מהכרישים.‬
‫אני לא כריש בעצמי עכשיו?‬ ‫-עוד נראה.‬
‫באמת יש לך שיניים חדות,‬ ‫אבל יש בך משהו שמזכיר יותר דולפין.‬
‫תודה. נראה לי.‬ ‫-אין בעד מה. נראה לי.‬
‫ביי.‬ ‫-ביי.‬
‫- אוניברסיטת מרילנד -‬
‫אז, כתיבת ספרי זיכרונות?‬
‫נחמד. אני חושב שהסטודנטים יאהבו את זה.‬
‫יופי. כתבו מה שאתם יודעים,‬ ‫כתבו מה שאתם. שלושה ספרים.‬
‫"הווידויים" מאת ז'אן ז'אק רוסו.‬
‫"רישומים אישיים" מאת יוליסס ס' גרנט,‬
‫ו"האוטוביוגרפיה של אליס ב' טוקלס"‬ ‫מאת גרטרוד שטיין.‬
‫בהחלט קראתי אחד מהם.‬ ‫-כדאי לך לקרוא את כולם.‬
‫אעשה זאת.‬
‫ואז חשבתי לעבור איתם לסיפורת.‬
‫כמו שעשית עם הספר שלך?‬ ‫-כן.‬
‫אפשר לשאול שאלה?‬
‫הדמות מארק דייוויס, הוא...‬
‫אתה?‬
‫כן.‬
‫הוא היה התמזגות.‬
‫אז בעצם כן.‬ ‫-כן.‬
‫הייתי זקוקה לנבל בפרק העשירי.‬
‫אני שמח שיכולתי לעזור.‬
‫איך נכנסת לאקדמיה?‬ ‫תמיד חשבתי שתלך לפוליטיקה.‬
‫מה יותר פוליטי מהנהלת מכללות?‬
‫באמת, מה קרה?‬
‫טוב, כשהגעתי לפה כסטודנט,‬
‫רציתי מאוד ללמוד משפטים ולהפוך לפוליטיקאי,‬
‫אבל אז קראתי את "גטסבי הגדול".‬
‫והספר פקח את עיניי, והמשכתי לקרוא,‬ ‫ואני מניח שהשתניתי.‬
‫כן.‬
‫ממש לא הפכת למי שחשבתי שתהפוך.‬
‫התכוונת לזה בתור מחמאה?‬ ‫-כן. לא, באמת. זאת מחמאה.‬
‫כן.‬
‫כמה קילומטרים רכבת אתמול?‬ ‫-קצת יותר משמונה.‬
‫נהדר.‬ ‫-תגיד את זה לשרירי הרגליים שלי.‬
‫רכבתי ליד הבית ששייך לדעתי לארתור דריסקול.‬
‫באמת?‬ ‫-מסתבר שאף אחד לא מכיר אותו.‬
‫הם נהגו לבלות פה את הקיץ,‬ ‫ונל התיידדה עם אשתו.‬
‫כשהיא נפטרה, הקשר אבד.‬
‫אם את חושבת שזה הבית שלו,‬ ‫למה שלא תלכי לשם ותדפקי על הדלת?‬
‫זה לא כל כך פשוט.‬ ‫התקשרתי אליו, והוא ניתק לי.‬
‫תתעקשי. אם היית מפסיקה אחרי קילומטר וחצי,‬ ‫לא היית מגיעה לחמישה קילומטרים.‬
‫אתה מאמן מוצלח.‬ ‫-כן.‬
‫מושלם.‬
‫נתראה בטריאתלון, מותק.‬
‫אני אשלח לך את החשבון.‬
‫הלו? מי זה?‬ ‫-מדבר אוון.‬
‫כתוב "מנדרייק".‬
‫זה הנהג שלי. אין לי סוללה בנייד.‬ ‫רק רציתי להיפרד לשלום.‬
‫אתה עוזב?‬
‫כן, אני הולך לשחק מחר גולף, ואז אעזוב.‬
‫מה לגבי בדיקות הקרקע?‬ ‫-החלטתי לא לבנות בסוף.‬
‫אני לא רוצה להתעסק עם משרד הבינוי והשיכון.‬ ‫נמצא מקום אחר למלון.‬
‫ביי.‬ ‫-לא. אתה לא יכול לעשות את זה.‬
‫שלום.‬ ‫-היי...‬
‫סליחה.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫אבל ברור לך שלל"ב זה לא לעניין.‬
‫מה?‬ ‫-ללכת ולהסתכל בנייד.‬
‫אה, כן. אני שונאת שאנשים עושים את זה.‬
‫אבי, מה קרה?‬
‫כלום, רק הכול. זה איזה משוגע.‬
‫היי, בואי לפה.‬
‫- סאלי'ס‬ ‫בית קפה -‬
‫מה?‬ ‫-תנשמי.‬
‫בסדר.‬ ‫-טוב?‬
‫כן.‬ ‫-עכשיו, תעצמי עיניים.‬
‫קדימה, תעצמי עיניים.‬
‫עכשיו, תספרי עד חמש.‬
‫אחת, שתיים, שלוש...‬
‫ארבע...‬
‫חמש.‬
‫עכשיו תפקחי עיניים.‬
‫מה את רואה?‬
‫אותך.‬ ‫-כן, נכון. אבל מה עוד?‬
‫את "סאלי'ס".‬
‫מה את מריחה?‬
‫לחם תירס.‬ ‫-נכון.‬
‫מריח טוב, נכון?‬
‫את מרגישה יותר טוב?‬
‫כן.‬ ‫-בואי נראה.‬
‫כן, הרבה יותר טוב.‬
‫טוב לראות אותך, אבי.‬
‫גם אותך, ג'יי.‬
‫יש לך שנייה?‬ ‫-בשבילך? כן. מה אתה צריך?‬
‫פול דילפר לקוח אצלנו?‬
‫עכשיו כן.‬
‫לא חשבת שצריך להודיע לי?‬
‫למה?‬
‫בגלל הקשרים שלי?‬
‫אנחנו אמורים לקבל אישור על כל לקוח‬ ‫מעורכי הדין הזוטרים?‬
‫פול דילפר נמצא בצרות משפטיות רציניות.‬
‫ולכן הוא צריך עורך דין.‬ ‫-לינדה, המשפחה שלי מעורבת.‬
‫דילפר מאשים את אבא שלי.‬ ‫אני יודע שאת יודעת את כל זה.‬
‫באמת?‬ ‫-אין פה ניגוד עניינים?‬
‫קונור, יש לנו במשרד יותר מ-150 עורכי דין.‬
‫עם מספר כזה, אתה לא חושב שיש‬ ‫למישהו מהם ניגוד עניינים לפעמים?‬
‫אני מניח...‬ ‫-אז מה עושים?‬
‫בונים קיר אש בלתי שביר‬ ‫סביב עורך הדין המדובר.‬
‫סביבי?‬ ‫-נכון.‬
‫אתה לא תתקרב לתיק שלו,‬ ‫והתיק לא יתקרב אליך.‬
‫טוב. אני מעריך את זה.‬
‫אנחנו לא רוצים שדעתך תוסח.‬ ‫פשוט תתרכז בתיק של מקלאוד.‬
‫כולנו התרשמנו מאוד מהאופן‬ ‫שבו התמודדת עם השופט מרטינז.‬
‫כל הכבוד.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫קווין, יש לך דקה?‬ ‫-כן. מה קורה?‬
‫אני מתכוננת ללמד קורס כתיבה יצירתית...‬
‫כן, אני יודע. את, מרצה, נכון?‬
‫לא, מצטער. לא התכוונתי לזלזל.‬
‫את תהיי מרצה נהדרת.‬ ‫את פשוט האחות הקטנה שלי.‬
‫ראיתי אותך אוכלת בוץ.‬ ‫-אתה נתת לי אותו.‬
‫רק בגלל שאבי אמרה לי.‬ ‫-אתה מוכן להיות מאזין אובייקטיבי?‬
‫כן.‬ ‫-טוב, יופי.‬
‫כי כבר הערכתי אירועי חתימה על ספרים‬ ‫והקראות, אבל זה?‬
‫זה ללמד סטודנטים בקולג',‬ ‫ומי שיפוטי יותר מסטודנטים בקולג'?‬
‫אין ספק שמעולם לא היית בצבא.‬ ‫-אפשר לתרגל את נאום הפתיחה שלי?‬
‫כן.‬
‫בסדר.‬
‫שלום, תלמידים.‬
‫אני ברי או'בריאן. טוב, יודע מה? אתה צודק.‬
‫אני מתפטרת. אני כזו משעממת.‬ ‫-תחזרי, אני סתם צוחק.‬
‫את צריכה לתפוס את תשומת הלב שלהם. בסדר?‬
‫תצעקי. תקפצי על השולחן.‬
‫זה לא "ללכת שבי אחריו".‬ ‫-אבל זה יכול להיות.‬
‫בסדר.‬ ‫-טוב. תמשיכי.‬
‫רציתי להתחיל ככה:‬
‫"תסגרו את הדלת.‬
‫תכתבו כאילו אף אחד לא מסתכל לכם מעבר לכתף.‬
‫אל תנסו להבין מה אחרים רוצים לשמוע מכם,‬
‫תבינו מה אתם חייבים לומר.‬
‫זה הדבר האחד והיחיד שיש לכם להציע."‬
‫ברברה קינגסולבר אמרה את זה.‬
‫ברי, זה היה מצוין.‬
‫באמת?‬ ‫-כן, ממש תפסת אותי.‬
‫תודה.‬
‫בסדר.‬
‫אני חייבת לך.‬ ‫-באמת?‬
‫תזמיני אותי לארוחת צהריים?‬ ‫-בטח.‬
‫כן, אני מכירה בית קפה שמגישים בו בוץ נהדר.‬
‫טעים.‬
‫כן?‬ ‫-מר דריסקול?‬
‫אני לא רוצה להפריע לך...‬ ‫-מאוחר מדי.‬
‫אני האישה שהתקשרה אליך לגבי הציורים שלך,‬
‫וקיוויתי שרק...‬
‫תוכל לאשר לי שציירת את זה?‬
‫כן, לצערי.‬
‫אבל הוא יפהפה.‬
‫כמה שילמת עליו?‬
‫שמונה דולרים.‬ ‫-שילמת יותר מדי.‬
‫סליחה, מיד אחזור.‬
‫היי, לוק, השרברבים כבר אישרו?‬
‫לא צריך. הצלחתי לפנות את הכיור הראשי.‬
‫נהדר.‬ ‫-היי.‬
‫אפשר לדבר איתך?‬
‫כן, בטח.‬
‫קווין, שים עין על הבר, בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫מיק, אתה יודע שאני ממש מעריך את זה‬ ‫שנתת לי את העבודה הזו.‬
‫אבל...‬
‫לא הייתי כן איתך לגמרי.‬
‫לא?‬
‫לא. אני...‬
‫עשיתי טעויות בעברי.‬
‫כולן מאחוריי, אבל אפשר לומר‬ ‫שאני עדיין משלם עליהן.‬
‫בסדר.‬
‫אבל כדי שאוכל לעבוד בברידג',‬ ‫אתה תצטרך לחתום על כמה טפסים.‬
‫אילו מין טפסים?‬
‫רק אישור על כך שאני עובד פה,‬ ‫שאתה המעסיק שלי. זה לא סיפור.‬
‫אבל לא עשיתי את זה‬ ‫במקום העבודה האחרון, וזה הפך לסיפור...‬
‫ופיטרו אותי.‬
‫אני מקשיב.‬
‫יש לי קצין מבחן.‬ ‫אני צריך לדווח לו פעם בחודש.‬
‫קצין מבחן?‬
‫תראה, אם זה מהווה בעיה, זה בסדר.‬
‫אני מבין. אני רגיל לזה.‬
‫אלוהים.‬
‫אולי זו פשוט היתה טעות גדולה.‬ ‫אני מצטער, אני לא רוצה...‬
‫לוק.‬
‫לוק!‬
‫היי, לוק! תקשיב!‬
‫תקשיב, אתה לא יכול פשוט‬ ‫להפיל פצצה כזאת בלי לצפות לתגובה.‬
‫תראה, אני מבין.‬
‫זכותך המלאה לכעוס.‬ ‫-אני לא כועס, אני מבולבל.‬
‫אני עובד בענף הבנייה.‬ ‫כבר עבדתי עם אסירים לשעבר.‬
‫חלק מהאנשים הכי טובים שפגשתי ישבו בכלא.‬
‫אבל אתה חייב להיות כן איתי.‬
‫אולי תפסיק לברוח ותדבר איתי?‬
‫פשוט תספר לי מה קרה.‬
‫בסדר.‬
‫הייתי אמור ללכת ללמוד בקולג'.‬ ‫הייתי אמור להפוך לרופא.‬
‫אבא שלי נפטר מהתקף לב,‬
‫ואמא שלי...‬
‫היא נשברה.‬
‫מישהו היה צריך לדאוג לה,‬ ‫אז מצאתי עבודה במחסן.‬
‫אני מצטער לשמוע על אמא שלך.‬
‫נתתי לזה להשפיע עליי.‬
‫ואני...‬
‫התחלתי לשתות.‬
‫יותר מדי.‬
‫זה בערך סוף הסיפור.‬
‫כן, חוץ מהחלק שבו הלכת לכלא.‬
‫כן. טוב...‬
‫תראה, כשאמא שלי נפטרה...‬
‫הדברים התחילו לצאת מכלל שליטה.‬
‫הייתי באיזה בר, שתיתי.‬
‫היה שם מישהו שנמרח לגמרי על המלצרית.‬
‫אמרתי לו לעזוב אותה.‬
‫השתמשתי במילים יותר חריפות.‬
‫בכל מקרה, הוא נתן לי אגרוף.‬
‫והחזרתי לו אגרוף.‬
‫הרגשתי שזה המעשה הנכון.‬
‫הוא נפל אחורה ונפגע בראשו מהפינה של הבר.‬
‫הוא כמעט מת.‬
‫הוא לא מת, למזלך.‬
‫זה עלול היה להיות מקרה הריגה, או רצח.‬
‫אבל קיבלתי שלוש שנות מאסר על תקיפה והכאה,‬
‫עם ניכוי של שנה על התנהגות טובה.‬
‫זה סוף הסיפור.‬
‫בסדר.‬
‫עכשיו אני יודע.‬
‫תקשיב, לוק. תבוא לפה, תעבוד,‬
‫ואני ואתה נמצא פתרון ביחד, בסדר?‬
‫אתה מתכוון לזה?‬ ‫-כן.‬
‫בכל הכנות.‬
‫עכשיו, אני מאמין שאתה צריך‬ ‫לסיים את המשמרת שלך, לא?‬
‫כן.‬
‫היי.‬
‫כן?‬ ‫-אל תשכח את המפתחות שלך.‬
‫והנה אתה.‬ ‫-היי.‬
‫בא לך לשחק?‬ ‫-לא.‬
‫דיברתי עם מנדרייק,‬
‫והוא אמר שאתה משחק גולף,‬ ‫אבל הוא לא אמר לי איפה.‬
‫זה המקום האחרון שהייתי חושבת עליו.‬ ‫-חכם מצידך.‬
‫אני מעדיף מיני-גולף. זה מהיר יותר,‬ ‫והמכשולים מבדרים יותר.‬
‫אתה נהנה להיות מיליונר אקסצנטרי?‬ ‫-מיליארדר.‬
‫והייתי אקסצנטרי באותה מידה גם כשהייתי עני.‬
‫אבל אז אנשים חשבו שאני מציק.‬ ‫-לא ברור לי למה.‬
‫תראה, אתה באמת יוצא מהעסקה?‬
‫למה לא?‬ ‫-אני יכולה לתת לך המון סיבות.‬
‫יש לי זמן לשמוע רק אחת.‬
‫בסדר. אתה מקים רשת מלונות,‬ ‫וזה יהיה מלון הדגל שלך.‬
‫הוא קרוב לוושינגטון ולבולטימור,‬ ‫וקו החוף הוא בין היפים ביותר בארה"ב.‬
‫כן, הוא נחמד. אבל הצינורות...‬
‫אפשר לטפל בזה. דיברתי עם מומחה הקרקע שלי.‬
‫הזיהום מזערי. אפשר להוציא הכול‬ ‫ולהחליף את הצינור.‬
‫העלות היא...‬ ‫-מאה אלף?‬
‫אפילו פחות.‬ ‫-ואת חושבת שכדאי לי לעשות את זה?‬
‫אני חושבת שזה יהיה נבון.‬
‫אני אגיד לך מה.‬
‫אם אני אצליח בחבטה הזו, אני אחשוב על זה.‬
‫ככה אתה מקבל את כל ההחלטות החשובות שלך?‬
‫ככה אני אקבל את ההחלטה הזו.‬
‫מה את אומרת? אני אחשוב על זה, אבי.‬
‫תודה, מר קינקייד.‬ ‫-אוון.‬
‫אני לא אוהבת שמות פרטיים. מסובך מדי.‬
‫אני אומר לך,‬ ‫אבי ממש שיווקה לי את הנכס בבולטימור.‬
‫תהפוך אותה לשותפה.‬
‫אם המספרים נכונים, הנכס יכול להתאים לך.‬
‫אבל אני לא מאמין שאתה לא אוהב‬ ‫את זה שלאורי הוא הארכיטקט.‬
‫אני לא מאמין שאתה כן.‬ ‫העיצובים שלו נוראיים.‬
‫כשעבדנו על המרכז הרפואי בשרלוט,‬
‫הוא היווה כאב ראש רציני.‬
‫תראו מי מדבר.‬ ‫-ולמרות זאת...‬
‫מה אתן עושות?‬ ‫-סתם עוברות על אלבומי תמונות ישנים.‬
‫אנחנו מחפשות תמונות ילדות של ג'ס‬ ‫כדי להשתמש בהן בחתונה שלה.‬
‫אנחנו מקוות שתמונות מביכות.‬ ‫-את מקווה.‬
‫אפרופו, רוצה לראות את אבא שלך‬ ‫ואת דוד שלך כשהיו נערים?‬
‫כן.‬
‫התספורת הזו, אבא.‬
‫אני לא מאמין שחשבתי שהפאות האלה יפות.‬
‫השפם שלי היה אדיר.‬ ‫-אפילו לא קצת.‬
‫אתה רציני? הייתי חתיך.‬
‫תראו.‬ ‫-בחיי.‬
‫הנה שנינו בשביל האפלצ'ים.‬
‫מיק, זוכר?‬ ‫-בטח. שנת 1967.‬
‫איך אפשר לשכוח?‬ ‫אחד הטיולים המוצלחים שעשינו.‬
‫אני מסכים. זו היתה צעידה מדהימה.‬
‫היה לנו כל כך כיף.‬
‫רק אנחנו והיערות.‬
‫אתם בטח לא מסוגלים היום‬ ‫ללכת 15 ק"מ בשביל הזה.‬
‫מה? בטח שכן.‬
‫רק 15 ק"מ? אנחנו מסוגלים‬ ‫לעשות את כל השביל בלי בעיה.‬
‫נראה אתכם מנסים.‬
‫למה לא? כן, זה רעיון טוב.‬
‫אתה בקטע, מיק?‬ ‫-בטח, כל עוד לא תאט אותי.‬
‫להאט אותך? אתה היית זה שכאבו לו הרגליים.‬
‫לך היו פיצולים בעצם השוק.‬
‫טוב, בסדר. אז בוא נעשה את זה בסוף השבוע.‬
‫ונוכל לדבר על הפרטים‬ ‫של הפרויקט בזמן שנצעד.‬
‫עדיין יש לך ציוד מחנאות?‬ ‫-אולי. הפסקתי לישון בשטח אחרי הטיול ההוא.‬
‫בוא נלך לבדוק.‬
‫עבודה יפה, אמא.‬ ‫-כן.‬
‫אבא שלך צריך לקחת קצת חופש מהעבודה.‬
‫או שהצעידה הזאת תקרב בין האחים...‬ ‫-או שהם יהרגו אחד את השני.‬
‫עוד נראה.‬
‫מותק, תראי את התמונה הזו.‬
‫תראי את הליפה הזו. לא.‬ ‫-כל כך אהבתי אותה.‬
‫לעולם אל תראי את זה לאף אחד.‬ ‫-את חמודה.‬
‫מי זה?‬ ‫-אוון קינקייד.‬
‫באמת? מה הוא רוצה?‬ ‫-הוא אמר שהוא בחוץ.‬
‫מה?‬
‫שלום.‬ ‫-היי!‬
‫רציתי לומר לך אישית.‬
‫החלטתי ללכת על הבנייה.‬
‫יופי. זה טוב.‬
‫בתנאי אחד.‬ ‫-מה?‬
‫אני רוצה שתובילי את הפרויקט.‬
‫תראה...‬
‫אבא שלי הוא באמת זה שעוסק בענייני הבנייה.‬
‫נכון.‬
‫אבל יש בך משהו שאני מעריך יותר.‬
‫מה בדיוק?‬
‫את לא מחבבת אותי.‬
‫סליחה?‬ ‫-לא תגידי לי את מה שאני רוצה לשמוע.‬
‫תיתני לי את העובדות.‬ ‫אין לך מושג כמה זה נדיר במקצוע שלי.‬
‫במקצוע שלך?‬ ‫-להיות מיליארדר. זה מתיש.‬
‫כולם רוצים שאני אוהב אותם‬ ‫כי הם רוצים להשיג ממני משהו.‬
‫אני לא חושבת שזה נכון.‬ ‫-רואה? את לא מחבבת אותי.‬
‫וגם אני לא מחבב אותך במיוחד.‬
‫לא צריך לדאוג לגבי עלבונות, כי כבר נעלבנו.‬
‫אלה יחסי עבודה מושלמים.‬
‫כן, איכשהו זה הגיוני.‬
‫נכון?‬
‫טוב. אז אם כך, לילה טוב, מר קינקייד.‬
‫הייתי מזמינה אותך להיכנס, אבל אני לא רוצה.‬
‫זה יהיה נהדר.‬
‫בפרק הבא:‬
‫ה"סנאליגסטר", המפלצת האגדית‬ ‫של יערות מרילנד.‬
‫שמעת את זה?‬
‫אני לא חושב שמהגבעה התלולה הזאת.‬
‫אנחנו יכולים לרדת לשם. בוא!‬
‫טומי!‬
‫אולי כדאי שלא תשאיר אף מסמך‬ ‫שמישהו יכול להביט בו במשך הלילה.‬
‫תראי את החתימה. לא יכול להיות שאבא חתם,‬ ‫הוא היה איתנו בפלורידה באותו יום.‬
‫הצ'ילי מוכן.‬
‫הוא השתמש בזה במקום במלח?‬
‫אם לא תספר להם,‬ ‫אתה תפר את תנאי השחרור שלך.‬
‫תרגום כותרות‬ ‫ירדן טל‬
‫אני מבין, אדוני.‬