Viděli jste:
Ten vývojář, Evan Kincaid, ten se mi nelíbí.
Proč? Je chytrý a dynamický.
Setkala jsem se se svým sokem.
Neuměl jsem se kamarádit. A bylas v jiné lize.
- To místo beru. - Takže byl roztomilý?
Pane Dilphere, jsem ráda, že vás můžeme zastupovat.
Máme vnitřní spojení na Micka O’Briena.
Znáš The Bridge?
Možná bys tam chtěl pracovat.
Vážím si toho. Ale já na charitu nejsem.
- Zasloužíš si jen to nejlepší, Abby. - Ty taky.
Možná to teď najdeme.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Mám zpoždění.
Káva? Prosím, řekni, že je.
Káva je. Co myslíš?
- Vyber ozdobu na stůl. - K čemu?
K čemu? Na svatbu tvé sestry.
Která tu bude, než se nadějeme. Jess nás požádala o pomoc.
Potřebujeme ozdobu na všechny stoly.
- Ta se mi líbí. - Která?
- Tahle. - Ta s kopretinami?
- Jo! Ta. - Jo?
- Mně se líbí všechny. - A to je problém.
Já vím. Je to chci vidět ze všech úhlů.
Jako spisovatelka nesmím odsuzovat.
I tak potřebuji tvůj názor.
Líbí se mi všechny!
Dobře. Líbí se mi ta s tou modrou stuhou.
- Mně taky. - Dobré ráno.
Dobré ráno!
Dostals tu zprávu z Kincaidova staveniště?
Jo. Není to dobré.
Zrovna píšu Larrymu, že už jsme na cestě. Promiňte.
Našli v zemi azbestové trubky
a je-li to tam kontaminované, může nás to zastavit.
To je hrozné.
Bude to v pořádku.
Asi není nejlepší chvíle na tvůj názor na výzdobu stolů, že?
Líbí se mi všechny.
Modrá stuha. Ahoj!
- Má dobrý vkus. - Má, že?
Dnes jsme u soudu kvůli Bondar et al. versus MacLeod Industries.
Je to třídní žaloba. Kde začneme?
Máme dva žalobce a prohlášení od 400 dalších,
kteří napadají platové rozdíly mezi muži a ženami ve firmě.
MacLeod se snaží ten případ setřást. Samozřejmě.
Jistě. Kdo tomu předsedá?
Soudce Martinez.
- Omlouvám se, mluvím nevhod? - Ne.
Vůbec ne, O’Briene.
Prosím, řekněte nám více o soudci Martinezovi.
Ze svých průzkumů vím, že je to přísný konstitucionalista.
Pevně se drží zákona.
Taky je to skvělý golfista a dobrý přítel.
S Lindou známe Jima Martineze už léta.
Myslím, že ho zvládneme.
Tím jsem si jist, pane.
Lindo, co kdyby sis k sobě vzala O’Briena?
Je tu už pár měsíců, je čas, aby se poučil v praxi.
Děkuji, pane.
Posadíte se, ať můžeme pokračovat?
Ano, pane.
Určitě nechceš být raději v kanceláři?
Sem se mi taky snadno dovolají.
Zázrak digitálního věku.
Jo.
Jsi v pohodě?
Snažím se být.
Provádí rozbor půdy a my se nemůžeme Evana Kincaida dovolat.
Nic s tím nenadělám. Tak relaxuju a užívám si.
Víš, zapomněl jsem, jak moc se mi to tu líbí.
Tady jsem našla ten hrnek s baltimorskými Orioles,
- který jsem ti dala loni k Vánocům. - Tak to se mi tu líbí o to víc.
Micku, hele.
Co je to?
- Co? - Nejsou to Chesapeake Shores?
Je to zátoka, ale s jen pár domy. Musí to být minimálně 30 let staré.
Promiňte! Kolik stojí?
Osm.
- Set? - Legrační.
Osm babek.
Kupuju.
Ty hýřile.
Jsem velkým fandou umění za méně než deset dolarů.
- Prosím. Děkuji. - Děkuji.
Vlastníš obraz.
- Děkuju, Micku. - Prosím.
Myslím, že to je Arthur Driscoll.
- A to je dobře? - Jo. Moc dobře.
Není to nemožné. Jezdíval sem na léto.
- Slyšel jsem o něm. - V uměleckém světě býval uznávaný
v 60. letech.
Nastupující hvězda.
- Co se s ním stalo? - To nikdo neví.
V 70. letech přestal malovat a tak nějak se vytratil.
Existuje jen pár ověřených Driscollů.
Je to krásné.
A pokud je pravý, je to skvělý nález.
Jestli ho prodáš za milion dolarů, osm z nich je mých.
Budu si to pamatovat.
I když máme Betty všichni rádi, jistě budete souhlasit,
že už má léta.
Milujeme ji, ale je načase,
aby šla do důchodu.
Nové auto potřebujeme už velmi dlouho
a městská rada našla finance,
za které nám jedno dá na Dni Chesapeake Shores.
Budeme mít stánek s požární bezpečností a budeme provádět po hasičárně.
Listy na zápis dobrovolníků visí tam.
A taky triatlon ke Dni Chesapeake Shores
se blíží.
A teď do práce, ať jsou Shores v bezpečí.
Kapitáne!
Poslyšte, brácha pojede na kole, já běžím. Potřebujeme nějakého plavce.
Lituji, ale můj australský kraul už není, co býval.
Tak možná byste mě mohl trénovat?
- Znám vaše výsledky z vysoké. - To bylo před miliony let.
Ale jo, moc rád.
- Jo? - Udělej rozvrh
a dáme se do toho, Karle.
- Řekl mi Karle? - Myslím, že jo.
Když to tak vezmu, Karlovi se podobáš.
- Jo? - Trochu.
Pořád potřebuju plavce.
Se mnou nepočítej. Já běžím s Brendou a s Tabithou.
- Zabijácké trio. - Naše šance se mi líbí.
Jelikož běžíme, budeme spolu soutěžit.
- Bojíš se, že tě porazím? - Možná.
Manžel proti ženě. Nebezpečná oblast.
Jak myslíš, Karle.
Fakt legrační.
Ne, potřebuji mluvit s panem Kincaidem osobně.
Jde o projekt v Chesapeake Shores.
Kdy bude k dispozici?
To mi nestačí. Chápu, že má hodně práce.
To my všichni. Poslyšte, takhle já nepodnikám.
Řekněte mu, že mi dnes zavolá, jinak naše dohoda padá.
Děkuji.
- Teď jsi mu ukázala. - Strejdo Thomasi. Jak se máš?
Lépe než ten, s kým jsi právě mluvila.
- O co šlo? - Jen důležitý klient.
Nenech se jím postrkovat, nic si z toho nedělej.
- Jo, jsem v pohodě. - Jo?
Máš vrásku mezi obočím.
Já vím. Moc dobře nespím.
- Jde o toho Dilphera, že? - Ano. Jo.
Tátova pověst trpí.
A ztrácíme klienty.
Možná jsem ztratila dalšího.
- Nevím, co budeme dělat. - Jak to bere Mick?
Je naštvaný a zmatený a skrývá to.
- Celý Mick. - A co děláš ve městě?
Jedu do Baltimoru zkontrolovat nemovitost.
Potřebujeme někoho ve městě.
Vlastníme blok v hamptonské oblasti.
- Skvělý na kanceláře. - To je správný duch.
Pošli mi detaily. Stavím se podívat, jak se má Mick.
Bude rád.
- Rád jsem tě viděl, Abby. - Já tebe taky, strejdo Thomasi.
Ahoj.
Ten poděl…
Dobré odpoledne.
Dnes toho máme hodně
a rád bych s tím pohnul.
Případ číslo 559903.
Třídní žaloba ohledně nespravedlivé platové diskriminace
vůči ženám v MacLeod Industries.
Slečno Nelsonová. Rád vás opět vidím.
Argumentujete proti žádosti o zavržení případu, počítám.
- Ano, Ctihodnosti. - Než začneme,
ohledně platové diskriminace existují zákony.
Tak co tady děláme?
Jsme tady, protože MacLeod Industries
používají pracovní nerovnost a fyzickou sílu
k odůvodnění placení zaměstnankyním méně než zaměstnancům.
A vy tvrdíte, že ženy jsou stejně silné jako muži.
V tom s vámi nemohu souhlasit.
Myslíte si, že se mýlím?
- Promiňte, Ctihodnosti. - Jak se jmenujete, synu?
Connor O’Brien, Ctihodnosti.
Takže, Connore O’Briene,
nesouhlasíte, že lidé mužského pohlaví
jsou běžně v horní části těla silnější
- než lidé ženského pohlaví? - Ano.
Zabýváme se tu,
jestli tomu rozumím, se zaměstnanci skladu.
Kteří zvedají břemena, je to tak?
- Ano, Ctihodnosti. - Takže.
Ale…
Pane O’Briene, buďto mi předložte pádný argument, nebo se sbalte a běžte.
Ano, Ctihodnosti, já… já…
- Čekám, pane O’Briene. - Ano. Já…
Mám tři sestry, Ctihodnosti.
To je váš argument? Máte tři sestry?
Ano, pane. Tři.
A?
A zjišťuji, že ženy jsou schopny dokázat totéž co muži.
To je jen názor, pane O’Briene
- a ne rozhodující faktor. - Skutečně?
Ctihodnosti, mluvím o hlubší síle.
Ne té, která se projevuje fyzickou silou.
Když ženy čelí problému,
tak neřeší jen daný problém, myslí tři kroky dopředu.
A věc vyřeší.
To bylo úžasné.
Jo?
Stačilo to, aby to odmítnutí zamítl.
To jsem Martineze ještě nikdy neviděla udělat.
Já si ho vyhledal.
- Vychovávala ho svobodná matka. - Chytré.
Dobrá práce, líbilo se mi, jak jsi to udělal osobním.
Tys na tom měla také velkou zásluhu.
Měla, že?
A soudci Martinezovi jsem prostě jen řekl pravdu.
Bezprecedentní právní strategie.
- Pochyby kupujícího? - Vůbec ne.
I když je roh s podpisem poškozený,
skutečně si myslím, že to je Driscoll.
- Spojila ses s pozůstalostí? - Žádní žijící příbuzní.
Ale našla jsem galerii v New Yorku.
Dali mi jedno staré číslo.
- Co říkali? - Volám tam.
Jen to zvoní.
Nikdo to nebere, není tam záznamník.
- Co kdybys to zkusila znovu? - Jo.
- Tati, máš chviličku? - Jo, jistě.
Podívej se na tohle.
Haló?
Ano. Haló.
Volám ohledně Arthura Driscolla.
U telefonu.
Arthur Driscoll?
Tak jsem to řekl.
Moc ráda s vámi mluvím, pane Driscolle.
Myslím, že jsem našla jeden váš obraz.
To vám přeju. Máte mé požehnání si ho dát nad krb.
Pane Driscolle? Haló!
Určitě to je od Evana Kincaida?
Stojí to tam, a že nám zavolá v pět.
Chce volat přes FaceTime. To nenávidím.
Ale mohl by být kdekoli.
Nevím, jestli myslí východního nebo pacifického času.
Jestli pacifického, tak je to ve dvě.
Ale je-li v Londýně, bude to v deset. V Paříži v jedenáct.
To víš jen tak z hlavy?
- Dělala jsem do financí. Pamatuješ? - Jo.
Je 15.30, tak máme čas na vymyšlení strategie.
Ty vzorky půdy jsou… Co je to?
To je Kincaid. Odkud má mé číslo?
Je bohatý?
- Zdravím. - Dobrý den, pane Kincaide.
- Slyšíte mě? - Tati, máš to ztlumené.
Já vím.
- Zdravím vás. - Zdravím.
Pane Kincaide, očekávali jsme, že zavoláte v pět.
Jo. Tady v Newfoundlandu je pět.
Mají tu podivná časová pásma. Můžete mluvit?
- Jistě. - Abby! Jste to ty?
Ano. Zdravím. Abby O'Brienová.
Na příjmení nevěřím. Moc komplikované.
Já jsem Evan, vy jste Abby. Že, Micku?
To s tím azbestem, to je kopanec do zadku, co?
Zní to komplikovaně. Stáhnu se. Můžu stavět jinde.
Počkejte, pane… Evane.
Jistě můžete stavět jinde, ale Chesapeake Shores jsou jen jedny.
- Kde jsou Chesapeake Shores? - Tam, kde budujeme váš hotel.
Jasně.
Jo, omlouvám se. Věděl jsem to.
Mám miliony smluv. Obrazně i doslovně.
Byl jste tu někdy?
Jedno z nejkrásnějších míst na světě.
Víte co? Moment.
Dobře, jo. To je ono.
- Evane, co to děláte? - Lezu po skalách.
No, spíše po horách. Je to krása.
Tak proč nám voláte právě teď?
Klaus tvrdil, že si to přejete. Dost jste Klause vyděsila.
- Klause nic nevyděsí. - Tak to asi děkuji.
Něco vám povím, slyším ve vašich hlasech odhodlání.
- Co si takhle popovídat zítra? - Jistě.
Řeknete nám, kdy zavoláte?
- Ve východním čase. - Ne, na volání zapomeňte.
- Stavím se. - Cože?
O víkendu musím být v D.C.
Stavím se cestou. Tak zatím.
On se staví.
Hurá.
- Potřebuješ podporu? - Ahoj, Thomasi.
Ne, zvládnu to. Díky.
NOČNÍ KLUB
Takže jsi koupil The Bridge zpátky, co?
Měl bych si nechat vyšetřit hlavu.
Ukázalo se, že máme problém s potrubím a s elektřinou.
Pamatuju si, že kuřecí křidélka byla fakt dobrá.
Aspoň v tom se mi tu daří. Co tě sem přivádí?
Hledám kancelářské prostory v Baltimore
a Abby říkala, že váš objekt v hamptonské oblasti by byl dokonalý.
- To říkala? - Jo.
Takže pokud jsou čísla přijatelná, můžeme si promluvit.
Mám toho teď hodně. Máme jednoho nového klienta.
Jo, nechvalně známého Evana Kincaida.
Jo, přesně.
Jen doufám, že tu nebudu muset měnit celé vedení.
Zdravím.
Promiňte. Mick O’Brien?
- Ano. - Jsem Luke Tatum.
Chodil jsem na střední s Abby a s Kevinem.
No jo, Luke. Ano, jak se máš? Rád tě vidím.
- Jo. - Už je to dlouho, co?
To ano.
- Neruším? - Ne. To je můj bratr Thomas.
Zdravím.
Nechám tě dělat, Micku.
Ale o těch hamptonských číslech si musíme brzy popovídat.
Dobře.
- Těšilo mě. - Taktéž.
Kevin říkal, že ses vrátil domů.
- Ano, pane. - Tví rodiče byli hodní lidé.
Pamatuji si na tátu, jak ti fandíval na košíkové
a v běhu.
Jo, velice mě podporoval.
Jo, to jo.
Páni, máte to tu hezké.
Děkuji. Prý si hledáš práci.
Ano, pane. Hledám.
Je to dobře načasované. Rozhodně tu potřebuju pomoc.
Moc ti neslíbím.
Jen výpomoc, vykládku zboží, úklid a podobně.
- Do toho se ti možná nebude chtít. - Chce se mi do toho.
Dobře.
Co je…?
Co je s pojistkami?
Jen jsme…
Udělali jsme nový světelný systém nad pódiem.
A teď nám vyhazují pojistky.
- Můžu se na to podívat? - Klidně. Posluž si.
Je tu nedostačující pojistka na to osvětlení.
- Přesně tak. - Jo.
A vaše usměrňovače.
Asi jsou na poloviční vlnu a musí být na celou.
Pracovals jako elektrikář?
Ne, jen tu a tam.
Do všeho fušuju, ale nic neumím pořádně.
- Jako já. - Jo?
Jo.
Poslyš, zítra si přines věci a nějak se domluvíme.
- Děkuji, pane. - Micku.
Tak Micku.
- Vítej na palubě. - Děkuju.
Jo.
- Ahoj. - Ahoj.
Máš chviličku?
- Mluvilas dnes s Thomasem? - Jo.
A… nabídlas mu nemovitost v Baltimore, že?
- Ano. - No…
Vím, žes to myslela dobře,
ale byl bych rád, kdyby ses o tom nejprve radila se mnou, jo?
Jistě. Je nějaký problém?
Nechci pracovat se svým bratrem.
Po dlouhých letech spolu vycházíme
a myslím, že bychom měli soukromí a obchod udržet oddělené.
Jistě, jo.
Ale jsi…
Jsi si jistý, že tě trápí právě to?
A že to není Kincaid nebo to s Dilpherem?
Asi všechny tři a možná víc Dilpher a Kincaid.
Hej, tati. Dal by sis zmrzlinu?
- A ty? - Vždycky.
No jo. Zmrzlinu bych si dal.
Dobře.
- Dva kopečky? - Mátovou s čokoládou.
Děkuji, slečno Nearyová.
Vyslechli jsme si MacLeod Industries
a na řadě je žalobce.
Koho si dnes poslechneme, slečnu Nelsonovou nebo pana O’Briena?
Děkuji, Ctihodnosti.
Jak jsem tu tak seděl
a poslouchal ctihodné právníky obžalovaného,
nemohl jsem se ubránit pocitu lítosti.
Chtěli tu žalobu zamítnout. To se nestalo.
A jak se připravujeme na soud,
zmůžou se jen na zesměšňování a snižování vážnosti
této třídní žaloby.
Slečna Nearyová tvrdí, že ženy žalobkyně
jsou „neustále nespokojené“ a „hrají si na obětní beránky“.
To je na hony vzdáleno pravdě.
Eleanor Holmes Nortonové, která v roce 1970 žalovala Newsweek Magazine,
protože ženy nesměly být novinářky, řekli totéž.
Velmi zajímavé, pane O’Briene, ale k věci.
Jde mi o to, Ctihodnosti,
že to se ženám říká, když si přejí rovnost.
Jako v případu Newsweeku,
kde byly nuceny hrát podřadnou roli jen kvůli svému pohlaví.
U MacLeod Industries je totéž.
Ano, obecně jsou muži silnější.
Muži uzvednou více než ženy,
ale u MacLeoda většina mužů používá vysokozdvižný vozík.
A každé ženě, která se přihlásila k výcviku s vozíkem,
to nebylo dovoleno. A buďme k sobě upřímní,
vysokozdvižný vozík je zde ekvalizér, ne?
Nejde tu jen o rovný plat za stejnou práci.
Jde tu o odpírání ženám šance
stát se u MacLeoda lépe placenými operátorkami vozíků.
Když budu citovat případ Newsweeku:
„Jen kvůli jejich pohlaví.“
Strašné.
Má oficiálně pět minut zpoždění.
Tihle chlapi mají vždy zpoždění. Je to mocenská hra.
Já vím. Jejich čas je cennější než náš.
Zdravím, tady jste. Klidně jsem si počkal.
Na schůzky chodím o půl hodiny předem. Ušetří se tím čas.
- Micku. - Ahoj, Larry.
Larry mi to tu ukázal. Doufám, že vám to nevadí.
Je to velmi působivé.
- Odvádíte dobrou práci, Micku, Abby. - Děkujeme.
- Už jsem to párkrát dělal. - Jistě. Že se nestydím.
Promiňte. Na čem to stojíte?
To je hoverboard.
Chtěl bych do nich investovat, tak je chci ozkoušet.
Je to zábava.
Co říkáte na ty trubky?
- Bude to problém? - To zatím nevíme.
Přijdou sem odborníci na zeminu z D.C.
Jo. Nemyslím, že to bude problém.
Je to tu krásné.
Město, celá oblast.
- Jak to, že jsem o tom nevěděl? - Je to dobře utajované tajemství.
Nemělo by být.
Ztratil jsem zájem.
- Cože? - O hoverboard. Je to jen hračka.
- Chcete ho? - Jistě.
Takže ta kontaminace půdy nebude vážný problém.
Jak jsem řekl.
Ale mohl by to být vážný problém.
Dobře. Znám se s guvernérem, takže to nějak zařídíme.
Pokud ovšem nebude půda kontaminovaná.
Jsem zmatený. Chcete mě přemluvit, abych ten projekt uskutečnil, nebo ne?
Jen představuji fakta.
Páni, fakta.
- Úžasný koncept, že? - Mluví na rovinu.
- Tak mě vychovali. - Dobrá práce.
Já s tím měl málo do činění. Už se tak narodila.
Něco vám povím, Abby. Pár dní se tu zdržím.
Uvidím, co řeknou a trochu to tu poznám.
- Je to tu hezké. - To je.
Připomíná mi to západní pobřeží Irska.
- Byl jste tam? - Jo, mám tam dům.
- Jistěže má. - Hej, rybaří se tu dobře?
- Nejlépe. - Skutečně?
Nikdy jsem nerybařil. Musím to zkusit.
- Je to všechno? - Myslím. A co vy?
Svezeme vás zpátky.
- Není třeba. Mám auto. - Kde?
Nedaleko.
Mandraku, jsem připraven.
Tak jo. Uvidíme se.
Bohatí jsou jiní.
On rozhodně je.
Výborně. Díky.
- Zdravím, Kellerová. - Zdravím, O’Briene.
- Stále jsi bez sebe ze svého vítězství? - Tak trochu.
Pozor na žraloky.
- Nejsem teď žralokem i já? - To se ještě uvidí.
Máš ostré zuby, ale je na tobě něco delfíního.
- Děkuji, asi. - Není zač, asi.
- Ahoj. - Ahoj.
Takže. Psaní memoárů?
Líbí se mi to. Studentům se to bude líbit.
Dobře. Napiš, co víš. Napiš, kdo jsi. Tři texty.
Vyznání od Jeana-Jacquese Rousseaua.
Osobní paměti Ulyssese S. Granta
a Paměti Alice B. Toklasové od Gertrudy Steinové.
- Jednu z nich jsem určitě četl. - Měl by sis je přečíst všechny.
Přečtu.
A pak je přesunu do fikce.
- Jako jsi to udělala se svou knihou? - Jo.
Můžu se tě na něco zeptat?
Postava Marka Daviese, byl…
Ty?
Jo.
Byla to směska.
- To je jen jiný způsob, jak říct ano. - Jo.
V desáté kapitole jsem potřebovala zloducha.
Rád jsem pomohl.
Jak ses dostal ke školství? Myslela jsem, že půjdeš do politiky.
Co je více politické než administrativa vysoké?
Ale vážně, co se stalo?
Když jsem sem přišel jako student,
chtěl jsem jít na práva a kandidovat do vládní funkce,
ale četl jsem Velkého Gatsbyho.
A otevřelo mi to oči a četl jsem dál a asi jsem se změnil.
Jo.
Vůbec nejsi tím, za koho jsem tě považovala.
- Myslíš to jako kompliment? - Ale ano. Ne, vážně.
Jo.
- Kolik kilometrů jsi včera najela? - Něco málo přes osm.
- To je skvělé. - Jo, řekni to mým šlachám.
Jela jsem kolem domu Arthura Driscolla, aspoň myslím.
- Jo? - Nikdo ho nezná.
Trávili tady léto a Nell se přátelila s jeho ženou.
Po její smrti přestali komunikovat.
Když si myslíš, že je to jeho dům, proč nejdeš dovnitř?
To se lehce řekne. Volala jsem mu a on mi to zavěsil.
Buď vytrvalá. Kdybys to vzdala po kilometru, nikdy bys neujela osm.
- Jsi dobrý trenér. - Jo.
Výborně.
Uvidíme se na triatlonu, Kevine.
Pošlu ti účet.
- Haló, kdo je to? - Tady je Evan.
Tady stojí Mandrake.
To je můj řidič. Vypadl mi telefon. Chtěl jsem se rozloučit.
Odjíždíte?
Jo, zahraju si golf a pak pojedu.
- A co ty testy půdy? - No, rozhodl jsem se nestavět.
Nechci si to rozházet s OSHA. Najdeme pro ten hotel jiné místo.
- Nashle. - Ne. Počkejte, to nemůžete udělat.
- Haló. - Počkej, ahoj.
- Omlouvám se. - To nic.
Ale víš, že bys mohla dostat pokutu za ChPT.
-Cože? -Chůzi při telefonování.
- Jo. Nenávidím, když to někdo dělá. - Jo.
Abby, co se děje?
Nic, ale všechno. Ten šílenec.
Pojď sem.
- Co? - Nadechni se.
- Dobře. - Dobré?
- Jo. - Zavři oči.
No tak, zavři oči.
Počítej do pěti.
Raz, dva, tři…
čtyři…
pět.
Otevři oči.
Co vidíš?
- Tebe. - Jo, to jo. Ale co dál?
Kavárnu.
A co cítíš?
- Kukuřičný chleba. - Jo.
Voní, že?
Jo. Je ti líp?
- Je. - Podíváme se.
No jo. Mnohem líp.
Rád jsem tě viděl.
Já tebe taky, Jayi.
- Máš vteřinku? - Na tebe? Ano, co potřebuješ?
Je tu klientem Paul Dilpher?
Teď ano.
Mělo mi to být řečeno.
Proč?
Mé vztahy?
To máme každého klienta nechat schválit mladším společníkem?
Paul Dilpher má právní problém.
- A proto potřebuje právníka. - Lindo, dotýká se to mé rodiny.
Dilpher viní mého otce. Ty to víš.
- Ano? - Není to střet zájmů?
Connore, v této firmě je kolem 150 právníků.
Myslíš, že nikdy nedochází s některým z nich ke konfliktu?
- No, možná… - Tak co uděláme?
Kolem daného právníka postavíme neproniknutelnou ochranu.
- To budu jako já? - Přesně tak.
K tomu případu se nepřiblížíš. A on se nepřiblíží k tobě.
Dobře. Vážím si toho.
Nechceme tě rozptylovat. Soustřeď se na MacLeoda případ.
Ohromilo nás, jak jsi soudce Martineze zvládl.
Bravo.
- Ahoj. - Ahoj.
- Kevine, máš chvilku? - Jo. Copak je?
Připravuji se k přednášce kreativního psaní a…
Jo, já vím. Ty, učitelka, že?
Ne. Promiň, já… Nic proti.
Budeš skvělá učitelka. Jsi moje mladší sestra.
-Viděl jsem tě jíst hlínu. - Dals mi ji.
- Protože mě navedla Abby. - Mohl bys být objektivní posluchač?
- Ano. - Dobře.
Protože jsem už podepisoval knihy, četla své knihy, ale tohle?
Učit vysokoškoláky. Kdo je kritičtější než vysokoškoláci?
- Nikdy jsi nebyla v armádě. - Mohu si procvičit představení se?
Jo.
Dobře.
Dobrý den, třído.
Jsem Bree O’Brien… Máš pravdu.
- Končím. Jsem nudná. - Vrať se. Dělám si legraci.
Musíš je zaujmout, jasné?
Křič. Vyskoč na katedru.
- To není Spolek mrtvých básníků. - Ale mohl by být.
- Dobře. - Tak jo. Pokračuj.
Chtěla jsem začít takto.
„Zavřete dveře.
Pište, jako by vám nikdo nehleděl přes rameno.
Nechtějte přijít na to, co chtějí lidi slyšet,
přijďte na to, co chcete říct.
To jediné můžete nabídnout.“
To řekla Barbara Kingsolverová.
Bree, to bylo skvělé.
- Skutečně? - Jo. Totálně jsi mě zaujala.
Děkuji.
Dobře.
- Máš to u mě. - Jo?
- Pozveš mě na oběd? - Jistě.
Jo. Vím o kavárně, kde mají skvělou hlínu.
Mňam.
- Ano? - Pan Driscoll?
- Nechci vás obtěžovat… - Už se stalo.
Jsem žena, která vám volala ohledně vašeho obrazu
a chtěla jsem jen…
Můžete mi potvrdit, že je váš?
S lítostí musím.
Je nádherný.
Kolik jste za něj dala?
- Osm dolarů. - To jste přeplatila.
Promiňte. Hned se vrátím.
Lukeu, instalatér to už potvrdil?
Není třeba. Podařilo se mi vyčistit hlavní odpad.
- Výborně. - Hej.
Mohl bych s vámi mluvit?
Jo, jistě.
- Kevine, pohlídej bar, jo? - Jo.
Micku, velice si vážím toho, že jste mi dal práci.
Ale…
nebyl jsem k vám zcela upřímný.
Ne?
Ne. Já…
V minulosti jsem chyboval.
Je to celé za mnou, ale stále pracuji na nápravě, jak se říká.
Dobře.
Pokud mám v The Bridge pracovat, budete muset podepsat pár formulářů.
Jakých formulářů?
Že tady pracuju, že jste můj zaměstnavatel. Nic šíleného.
Ale v minulé práci jsem to neudělal, byla z toho mela a…
vyhodili mě.
Poslouchám.
Mám kurátora a každý měsíc se mu musím ozvat.
Kurátora?
Hele, pokud je to problém, pochopím to.
Beru to. Jsem na to zvyklý.
Bože.
Asi je to velká chyba. Omlouvám se, nechtěl jsem…
Lukeu.
Lukeu!
Hej, Lukeu! Poslouchej.
Poslyš, nemůžeš přijít s takovou bombou a neočekávat reakci.
Hele, já to chápu.
- Máte právo se zlobit. - Nezlobím se, jsem zmatený.
Dělám ve stavitelství. S bývalými vězni jsem už dělal.
Jedni z nejlepších chlapů, které znám, seděli.
Ale musíš být ke mně upřímný.
Můžeš přestat utíkat a poslouchat mě?
Řekni mi, co se stalo.
Dobře.
Měl jsem jít na vysokou. Měl ze mě být doktor.
Táta zemřel na infarkt.
A mámu
to zlomilo.
Někdo se o ni musel starat, tak jsem si našel práci ve skladu.
Toho s mámou je mi líto.
Nezvládl jsem to.
A…
začal jsem pít.
Příliš.
Tam to v podstatě končí.
Jo, až na tu část o tom vězení.
Jo. No…
Když máma umřela…
začalo se mi to vymykat kontrole.
Byl jsem v jednom baru, pil jsem.
Jeden chlap začal dotírat na servírku.
Řekl jsem mu… Řekl jsem, ať toho nechá.
Použil jsem hrubší mluvu.
Nicméně, jednu mi vrazil.
A já mu to oplatil.
Připadalo mi to správné.
Upadl a uhodil se hlavou o roh baru.
Málem umřel.
Naštěstí pro tebe neumřel.
To by bylo zabití, nebo vražda.
Ale dostal jsem tři roky za napadení a ublížení
a jeden rok mi odečetli za dobré chování.
Konec příběhu.
Dobře.
Teď to vím.
Poslyš, Lukeu, budeš sem chodit pracovat
a my dva to vyřešíme spolu, jo?
- Myslíte to vážně? - Myslím.
Upřímně.
Mám pocit, že směna ti ještě neskončila, že?
Jo.
Hej!
- Jo? - Nezapomeň klíče.
- Tady vás máme. - Ahoj.
- Zahrajete si? - Ne.
Mluvila jsem s Mandrakem a ten mi řekl, že hrajete golf, ale ne kde.
- Poslední místo, které mě napadlo. - To je od vás chytré.
Mám rád minigolf. Je rychlejší a rizika jsou zábavnější.
- Líbí se vám být výstředním milionářem? - Miliardářem.
A stejně výstřední jsem byl i chudý.
- Ale tehdy to lidi otravovalo. - Nedokážu si představit proč.
Hele, stahujete se z té dohody?
- Proč bych neměl? - Mohu vám dát spoustu důvodů.
Mám čas jen na jeden.
Dobře. Zakládáte hotelovou síť a tenhle bude váš klínový kámen.
Blízko D.C., blízko Baltimore, a pobřeží je nádherné.
Jo. Je hezké. Ale to potrubí…
To se dá řešit. Mluvila jsem s odborníkem.
Kontaminace je minimální. Mohou to vyhrabat a nahradit.
- Cena je… - Sto tisíc?
- Méně. - A myslíte, že bych to měl udělat?
Podle mě by to bylo rozumné.
Něco vám řeknu.
Když ten míček umístím, popřemýšlím o tom.
Tak děláte velká rozhodnutí?
Tak udělám tohle.
Co vy na to? Pouvažuji o tom, Abby.
- Děkuji, pane Kincaide. - Evan.
Já na křestní jména nevěřím. Moc komplikované.
Řeknu ti, Abby měla ohledně té baltimorské nemovitosti naprostou pravdu.
Udělej z ní partnerku.
Když dáme dohromady čísla, bude to pro tebe skvělé místo.
Ale nechápu, proč se ti Lowery nelíbí jako architekt.
Já nechápu, že tobě ano. Má hrozné návrhy.
Když jsme dělali tu polikliniku v Charlotte,
byl příšerně protivný.
- To říká ten pravý. - I tak.
- Co děláš? - Procházím staré fotoalbum.
Hledám fotky Jess z dětství, které použijeme na její svatbu.
- Ty trapné, doufáme. - Doufejte.
Když už jsme u trapnosti, chcete vidět tátu a strejdu v pubertě?
Ano.
Ten účes, tati.
Nemůžu pochopit, že se mi ty licousy líbily.
- Můj knír byl úžasný. - Ani trochu.
Děláš si legraci? Byl jsem sekáč.
- Podívej se na tohle. - Páni.
To jsme my dva na Appalačské stezce.
- Micku, pamatuješ si na to? - Jistě. 1977.
Kdo by na to zapomněl? Nejlepší výlet na světě.
Souhlasím. Byl to skvělý výlet.
Skvěle jsme se bavili.
Jen my a divočina.
Vsadím se, že dnes bys na té trase neušel ani 16 kiláků.
Cože? Jistěže jo.
16 kiláků? Ušli bychom to celé. Bez problémů.
To bych chtěla vidět.
Proč ne? Jo, je to dobrý nápad.
- Jdeš do toho, Micku? - Jistě, když mě nebudeš zdržovat.
Zdržovat tě? To ty ses ploužil.
Bolely tě nohy.
Dobře. Tak jo, jdeme na to. O víkendu.
A při chůzi můžeme probrat detaily toho projektu.
- Máš ještě vybavení? - Možná. Po tom jsem kempování nechal.
Pojďme se podívat.
- Dobrá práce, mami. - Jo.
Táta si potřebuje odpočinout od práce.
Tohle bratry buďto spojí…
Nebo se pozabíjí.
To ukáže čas.
Tak, lásko. Podívej se na tuhle.
- To ne, ta trvalá. - Tu trvalou jsem milovala.
- To nikdy nikomu neukazuj. - Tak nadýchaná a kudrnatá.
- Kdo je to? - Evan Kincaid.
- Skutečně? Co chce? - Prý je venku.
Cože?
- Zdravím. - Ahoj!
Chci vám to říct osobně.
Rozhodl jsem se stavět.
Dobře. To je dobře.
- Pod jednou podmínkou. - Pod jakou?
Chci, abyste ten projekt vedla vy.
No…
víte, táta je ten, který se stará o stavařské záležitosti.
To je pravda.
Ale vy máte vlastnost, které si vážím více než toho.
Jakou?
Nemáte mě ráda.
- Pardon? - Neříkáte mi, co chci slyšet.
Předkládáte mi fakta. Nevíte, jak vzácné to v mé profesi je.
- Ve vaší profesi? - Být miliardářem. Je to vyčerpávající.
Všichni se mi chtějí zalíbit, protože po mně něco chtějí.
- To není až tak pravda. - Vidíte? Nelíbím se vám.
A vy mně taky ne.
Nebudeme mít strach, že se urazíme, protože jsme se už urazili.
Je to dokonalý pracovní vztah.
Jo, dává to svým způsobem smysl.
Že?
Dobře. Tak dobrou noc, pane Kincaide.
Pozvala bych vás dál, ale nechci.
To bude skvělé.
Uvidíte:
Snallygaster, mýtická příšera marylandských lesů.
Slyšeli jste to?
Dolů z toho prudšího kopce.
- To zvládneme. - Dolů z…
Tommy!
Neměla bys nechat žádný dokument přes noc k vidění na stole.
Podívej se na podpis. Táta to nemohl podepsat, byl na Floridě.
Chilli je na stole.
Použil místo soli tohle?
Když jim to neřekneš, bude to porušení podmínky.
Překlad titulků: Roman Placzek
Rozumím, pane.