Раніше у серіалі:
Трейсе.
Я дзвонив Еббі, але ми так і не поговорили.
Еббі отримала твоє повідомлення.
Тобі. Я не знав, чи хочеш ти з ним розмовляти.
Ділферу висунули звинувачення. Він назвав мене співучасником.
Каже, я схвалив фундаменти у більш ніж 200 будівлях.
-З Трейсем все скінчено. -Знаю.
Те, що в нас є історія, не значить, що є майбутнє.
І це я знаю.
Іноді минуле знаходить спосіб, як лишитися.
-Ми перепрошуємо, що втекли. -Не треба було так робити.
Нельсон — акула, він атакує, коли менш за все очікуєш.
-Так! -Чекай, дай спитаю.
-Вийдеш за мене? -Так! Тисячу разів так!
-Дякую, що прийняв мене. -Тобі сподобається, що я скажу.
Хочеш показати свою п'єсу у Вест-Енді?
-У Лондоні? -Ага.
Дякую!
Еббі, слухай. Я нікуди не дінуся.
-Я не кину нас. -Трейсе…
Так, трошки вище правий бік.
Чудово. Трошки вище лівий.
Знову вище правий. Так. І знову лівий.
-Кев, ти з нас знущаєшся? -Авжеж.
З ПОВЕРНЕННЯМ, БРІ
Все чудово, дівчата.
Чудовий банер.
Чудовий, га? Уявляєш, це зробила Керрі.
Овва, в неї талант.
А Брі точно цьому зрадіє? Капелюхам, чаю.
Коли я спілкувався з нею, вона хотіла повернутися по-тихому.
І все?
-Гей! -Так!
З поверненням, люба!
Гей!
Яке личко!
Ти не мала бути тут ще три години.
Встигла на рейс раніше. Хотіла зробити сюрприз.
Нелл сумуватиме, що проґавила твоє повернення.
Вона в магазині купує чай.
Ніякого чаю. Я напилася чаю на решту життя.
Твоя бабуся робить фірмовий чай
зі сконами та сендвічами з огірками та іншим, щоб привітати тебе.
Тому питимеш чай.
Гаразд, заради бабусі вип'ю.
А зараз я хочу гарну чашку мерілендської кави.
-Це можна. -Дякую.
Дай.
Аж скучила за нею.
-Ти, мабуть, виснажена. -Так.
Знаєш? Здається, ніби й не їхала нікуди.
А ще ніби мене не було вдома мільйон років. Розповідайте.
Ти все знаєш. Ми стільки фейстаймилися, що ледь телефон не розплавила.
Треба купити новий.
-Коннор досі щасливий в юрфірмі? -В нього все чудово.
Ми з Девідом дуріємо через планування весілля.
-В гарному сенсі? -Так.
Лише в гарному.
А мама й тато?
Вони багато часу разом.
Так дивно. Цікаво, але дивно.
-А ти? -Я? Все добре.
Справді?
Ти не згадувала про Трейса, Джея чи когось іншого.
-На тому фронті новин немає. -Вона тримає все в собі.
Тому що я займаюся своїм життям, а не чоловіками.
Хоч раз зосереджуюся на собі.
Я працюю з татом. Що в цьому поганого?
-Нічого. -Так, нічого.
Я теж концентруюся на роботі, тому…
Просто стає нудно, так?
Я думаю про це як про плюс.
Гаразд.
-Просто… -Що?
Я думала, між вами з Трейсом щось сталося, перш ніж я відлетіла.
Після весільної вечері Кевіна та Сари.
Еббі.
-Нелл тут. З чаєм. -Чай! Чудово.
Ми майже її розговорили.
Майже.
Я звинувачую чай.
-Що ти робиш? -Дивлюся, як ти спиш.
-Ще не втомився від цього? -Ще ні.
Знаєш, який сьогодні день?
Понеділок?
Так. І?
Кажи.
Ювілей, ми разом два місяці та три тижні.
-Такий є? -Міг би бути. Ось.
Кава.
І що традиційно дарують на ювілей двох місяців та трьох тижнів?
Думаю, ось це і все.
Подумай. Ти могла б вже бути вагітною.
Могла б.
І якщо це хлопчик,
могли б дати йому міцне ірландське ім'я типу Фінбарр.
Фінбарр?
Так. Чи Ултан, якщо Фінбарр дивне.
Серйозно? Ултан чи Фінбарр?
-Якщо хлопчик. А якщо дівчинка… -Думаю, ти будеш чудовим батьком.
Але… давай залишимо імена мені.
БАЛТИМОР
Бачу, старанно працюєш.
Гей, Ліндо. Занурююся у дискримінацію в полі зарплатні.
-Дякую, що дозволила взяти справу. -Ти добре працюєш.
Завтра в обід все буде в тебе на столі.
Гаразд. Маргарет, заходь.
Коннор О'Брайєн — видатний юрист, Маргарет Келлер — видатна помічниця.
Радий знайомству. Гей, давай допоможу з цим.
Це файли закону щодо рівної платні 1963 року?
Сподіваюся, інакше в мене заберуть титул видатної.
Продовжуй гарну роботу, Конноре. Ти вже вразив партнерів.
Навіть Боббі Льюїса. А йому ніхто не подобається.
-Так, він мене ненавидить. -Неправда.
-Це фото твоєї родини? -Так.
Я теж з великої родини. Передостання.
Я теж.
Завжди між двох вогнів? Сприймають тебе як належне?
-Так. Але ще багато сходить з рук. -Я розумію, про що ти.
-Рада знайомству, м-ре О'Брайєн. -Дякую. Просто Коннор.
Це дуже серйозно, якщо ти подобаєшся Льюїсу.
Так!
Авжеж.
Так, дякую. З радістю зустрінуся. Гаразд, та-та.
КАФЕ САЛЛІ
Розповідай про цей дзвінок.
Але спершу я маю подбати про гостьову кімнату для батьків Девіда.
Батьки Девіда приїдуть?
Так, і я намагаюся дивитися на це під максимально позитивним ключем.
Тому мені потрібні ручки, блокноти.
-Типу ми справжній мотель. -Джесс, у вас і так справжній мотель.
-Повторюй це мені частіше. -Чому ти нервуєш?
-Ми хочемо розповісти їм новини. -Які новини?
Потім. Що за дзвінок?
З університету Меріленду.
Не склала якийсь іспит?
Забирають твій диплом? Мені таке сниться у жахах.
Ні, хочуть найняти мене як місцеву драматургиню.
Це ж чудово. Як це?
Я буду навчати художньому письменництву цілий семестр.
-І ти будеш? -Я не знаю.
Я думала про викладання. Було б чудово чимось поділитися, але…
-Ні. -Що?
Вгадай, хто голова гумфаку в УМ.
-Скажи. -Джером Траск.
-Ні! -Так!
-Я не знаю, хто це. -Джесс, він мій заклятий ворог зі школи.
-В тебе був заклятий ворог? -Так… Джером Траск.
Він був жахливим. Голова команди дебатів, він ніколи не брав мене.
Ти злилася, що не могла вступити
до клубу дебатів, а не до чірлідінгу чи команди з баскетболу?
Не осуджуй. В школі мені було важко.
Я гадала, що в школі проблеми були лише в мене. Ти ж відмінниця.
Так, відмітки в мене були чудові. Але соціально все було погано.
Ти не розповідала.
В тебе й так було багато турбот.
Я могла б допомогти.
Ти й допомагала, що була просто собою.
МОТЕЛЬ В ІГЛ-ПОЙНТ
Чудово. Канцелярія на місці. Коли приїдуть твої батьки?
-Зараз. -Боже.
-Не треба було дозволяти їм тут бути. -Ні. Вони мали це зробити.
-Так. Вони мають побачити наш бізнес. -Та поважати його.
Не все відразу.
Це наше життя. Ми маємо право жити, як хочемо.
Так, саме тому ми повідомляємо їм про наше рішення в кімнаті, повній людей.
-Щоб без істерик? -Так. Вони цього не люблять.
-А це непогана ідея. -Я теж так думаю.
Шоу починається.
Девіде.
-Джесс. -Вітаю.
Було нелегко, але ми нарешті знайшли це місце.
-Так. -Проходьте.
У вас є носій, щоб віднести наші речі?
Я віднесу.
Боже. Зрозуміло, чому люди вважають це місце чарівним.
Дякую.
Починається.
Гей.
З м'ятою та шматочками шоколаду. Саме те, що я хотіла.
Так, іноді мами це відчувають.
Знай, що я тут, якщо захочеш про це поговорити.
І я також тут, якщо не захочеш про це поговорити.
Дякую, мамо.
Це прощальний поцілунок, так?
Ми не можемо більше мучити одне одного.
Не можемо жити минулим. Ми вже не ті люди.
Я не живу минулим. Я кажу про майбутнє, наше майбутнє.
Ти так кажеш, але я ще маю думати про майбутнє моїх доньок.
Я люблю твоїх дівчат.
Так, я знаю.
Еббі… ти просто боїшся.
Так, я боюся. Це страшно.
Ти ніколи не був у шлюбі, Трейсе. А я була.
Розлучення сильно вдарило по дівчатах.
Що, як ми знову розійдемося?
Цього не буде. Гаразд? Ми не розійдемося цього разу.
Не все так просто. І ти знаєш.
Ти не думаєш, що все просто, бо занадто все ускладнюєш.
Гаразд.
Але ти заслуговуєш на щастя. Я теж.
А це смикання туди-сюди щасливою мене не робить.
-І не думаю, що ти щасливий. -Ні.
Ні. Зараз я нещасливий. Я зовсім нещасливий.
Воно тане.
-Гаразд. -Гаразд.
Ні, думаю, треба на дві ланки вище.
-На дві? -Так.
Ні, на три нижче. Ні, на дві вище.
-Ти знущаєшся з мене? -Що поробиш?
Тату.
-Гаразд, здаюся. -Ось.
Добре.
-Ось. Думаю, це все. -Є лише один спосіб, щоб перевірити.
Так, лише один.
Тепер перевіримо міцність.
-Успіх. -Так, це повний успіх.
-Ти мав перевірити. -Так, дякую.
Дякую за допомогу. Тепер я знаю, що гравітація не зашкодить бабусі.
Як справи з мамою?
По-троху.
Працюємо над цим.
-Отже, ви знову разом? -Зараз ми просто… живемо.
А що? Тебе б це напружувало?
Якщо чесно, спочатку
думав, що напружувало б.
Але я бачу вас разом,
і в тебе є ніби якась іскра чи щось,
і в мами теж. Тому… ні, мене це не напружує.
Це чудово.
-Можу щось спитати? -Авжеж.
-Коли ти захотів стати батьком? -Коли твоя мати сказала, що вагітна.
-Чекай, Еббі не… -Незапланована?
Ага. Ми нічого не планували.
Може, це й була наша проблема.
Бо ми з Сарою вже намагаємося кілька місяців.
-Справді? -Так.
-Дай цьому час. Все станеться. -Гадаєш, я зможу?
-Бути батьком? -Бути гарним батьком.
Це дуже важко.
«Той, хто має дружину й дітей, жертвує своїм майбутнім».
-Це сказав сер Френсіс Бекон. -Сер Френсіс хай заспокоїть коней.
Так, але щойно матимеш дітей, зрозумієш, про що це.
Твоє життя більше не належатиме тобі.
Ти зненацька, шокуюче, більше не центр всесвіту.
Ти намагаєшся бути найкращим батьком, але іноді цього просто не вистачає.
Ти нормально впорався.
Ага, сподіваюся, що ти впораєшся краще.
Я впевнений. Я задав дуже низьку планку.
Але зроби мені послугу.
Тримайся за цю мить, коли є лише ви вдвох.
Бо щойно з'являться діти, ви більше ніколи не будете вдвох.
Зробіть щось пам'ятне.
Дякую.
Авжеж.
Я не був «сюрпризом»?
Ні. Ти єдиний був запланований.
Міку?
Нащо ти мені дзвониш, коли он ти стоїш?
Хотів запросити тебе на вечерю.
Гаразд.
Я не хотів підходити, щоб не тиснути.
-Запрошуєш мене на ще одне побачення? -Так. І тепер тисну.
Я з радістю сходжу з тобою на ще одне побачення.
-Чудово. Я зайду о восьмій. -Було б чудово.
Бувай.
-Гей, можна 40 доларів на першу? -Так. Ще щось?
Так, ще воду. Дякую.
-Люк? Люк Тейтум? -Просто вставте свою картку.
Я — Кевін О'Брайєн. Ми грали разом в школі в баскетбол.
Не витягайте, доки не пройде операція.
Люку. Ми ще й бігали. Ти обганяв мене на 400-метровці.
Ти пам'ятаєш.
Так, пам'ятаю.
Зараз вже не побігаєш. Я повільний.
Як справи?
Я…
-Бо після школи ти… -Зник?
Так, типу. Ми втратили контакт.
-Так, буває. -Ти давно повернувся?
Просто забери свою картку, О'Брайєн.
Дякую, що користуєтеся «Квік Гоу».
В це важко повірити, лишився лише тиждень навчання.
-Як швидко спливають роки. -Так.
Я збираюся написати лист у грубій формі департаменту часу.
-Так? -Ага.
-В мене є адреса, якщо цікавить. -Я подумаю над цим.
Отже, щодня бачитися не зможемо.
Хіба що…
Хіба що?
Хіба що почнемо бачитися.
Можемо, знаєш, бачитися.
Джею, я лише…
Гей, я знаю, в тебе зараз важкий період, я це, авжеж, поважаю.
-Я не питав тебе про нього. -І я дуже вдячна.
Але просто знай, що я тут, якщо ти щось вирішиш...
чи захочеш вирішити.
Ти милий хлопець, Джею.
Йой.
З мого досвіду далі йде «але».
«Ти милий хлопець, Джею, але можемо лишитися тільки друзями?»
Типу того.
Ніяких «але», лише «милий».
Тоді гаразд.
Зізнаюся, Девіде, це була чудова страва.
Мені сподобалося грибне ризотто.
-Це фішка Девіда. -Пусте.
Бачиш? Пусте. Він ходив до кулінарного інституту.
Жартую. Все дуже смачно.
Це жарт.
Ми про дещо хотіли з вами поговорити.
-Так? -Про весілля.
Знаю, ви хочете, щоб церемонія пройшла в Англії…
У Уельсі точніше.
Але ми хочемо…
-Так? -Ми хочемо побратися тут.
У рідному місті Джесс.
Хочете?
Так. І ми не хочемо велике весілля.
А малу, затишну церемонію з друзями та ріднею.
Гаразд.
Гаразд?
Гаразд.
Вони сказали, гаразд.
Це ваше весілля.
Якщо хочете побратися тут, що ж, гаразд.
Ми з мамою благословляємо вас на це.
Гаразд, ну…
Вип'ємо.
Вип'ємо за це.
Чудово.
Тут дуже приємно.
Так. Зручно.
Зручно?
Припини, Міку, це все, що ти можеш?
Ти зрозуміла, що я мав на увазі. Ми знаємо одне одного. Це чудово.
Гадаєш, що знаєш мене?
А ні? Знаю, який твій улюблений фільм,
твоє улюблене морозиво, улюбленця з «Бітлз».
Може, я змінилася.
«Касабланка», м'ятне та Джордж.
Ти пам'ятаєш.
Мені є чим крити, м-ре О'Брайєн. Отже.
«Брудна дюжина», «рокі-роуд» та Пол.
Туше. Молодець.
-Що там, Міку? -Ділфер.
-Хочеш підемо? -Ні.
Ми прийшли сюди раніше. Нам добре.
-Є купа інших ресторанів, де можна поїсти. -Все гаразд.
-Пробач, я не хотів зриватися. -Все гаразд.
Гей, Міку, Меган. Я думав, що десь та наткнуся на вас.
-Наткнувся. -Що ти тут робиш?
-Просто відволікаюся від проблем. -А вони все не йдуть.
Це точно. Міку, нам треба поговорити.
-Поговорити? -Так, вони будують проти нас справу.
Немає ніяких нас.
Ти про що? Ми ж в цьому разом.
-Ми ні в чому разом не були. -Отже, ти просто мною жертвуєш?
Те, що ти зробив, ти робив сам. Не тягни мене з собою.
Не це показують записи, і не про це я свідчитиму.
-Тобі час іти геть. -Я нікуди не піду.
Міку.
Гаразд, ідемо.
Мій адвокат зв'яжеться з тобою.
-Ти гарна людина, Міку. -Але партнер на рандеву жахливий.
А як добре починалося.
Хвилюєшся через Ділфера?
Припини, любий. Всі знають, що ти чесна людина.
Сподіваюся.
Гей.
Я знаю.
БРІДЖ
За Брі О'Брайєн, міжнародно відому драматургиню.
Та за Коннора О'Брайєна, видатного юриста.
Та за Кевіна О'Брайєна, хороброго пожежника-рятівника.
Хто ж починає тост без мене?
Та за Еббі О'Брайєн, яка якось виживає, працюючи з батьком.
Так.
-За це вип'ю. -О'Брайєни на вершині світу.
Ти точно не проти бути у «Бріджі»?
Так, чому ні?
Врешті-решт тобі доведеться розповісти.
Врешті-решт.
-Брі. -Так?
Мабуть, після двох місяців в Англії ти забула, але це зветься холодним пивом.
-Холодним. -В Англії є холодне пиво.
В них прохолодне пиво в холодні дні.
Я теж хочу. Візьму нам ще.
І як тобі працюється на велику круту юрфірму?
Вони дали мені велику круту справу. Вона дуже лякає.
-Тому вчора я навіть не міг заснути. -Так, знаю, як це.
Коли вперше був у Кандагарі, я теж дуже хвилювався.
Тобі так і треба сказати, що ти робив щось важче?
-Я не міг втриматися. -Ні, не міг.
Піду гляну, чи треба допомогти Еббі.
-Допомогти? -Так. Дякую.
Отже, як ти?
Чудово, чому мене всі про це питають?
-Бо ми тебе любимо. -Дякую.
Гаразд.
БРІДЖ
Ні. Зараз я нещасливий. Я зовсім нещасливий.
То що ми робимо? Нащо ми примушуємо це стати серйозним?
Ти жартуєш?
Після школи ти втекла у Нью-Йорк,
бо в мене був інший шлях, а ти хотіла більшого.
-Трейсе. -Зараз ти хочеш лишитися,
-а я зненацька винний у всьому? -Я звинувачую не тебе, а нас.
Ти ж так хотіла, щоб я змінився,
чекала, доки я вирішу осісти.
Послухай нас. Це схоже на здорові відносини?
Чудово!
Пиво.
-Дякую. -Будь ласка.
-Будьмо! -Будьмо!
-Ось файли, які ти просив. -Дякую, міс Келлер, ти — рятівниця.
Так, і я Маргарет.
Дякую. Я не хотів так у лоба.
-Дуже ввічливо. -А ти можеш звати мене Коннором.
Я повідомлю про це у відділ кадрів.
-Що? -Жартую.
-Давай я поки зватиму тебе О'Брайєн. -Гаразд, Келлер.
Ще побачимося.
Гей.
Які твої думки щодо дискримінації у зарплатні?
Ну, я жінка та я афроамериканка.
Скільки часу в тебе є?
Сідай. Хочу почути твою думку.
Ось і він.
Гей, тату!
Гей, люба!
Гей, Деннісе, Дідро.
-Міку. Як справи? -Добре.
Боже, чудовий корабель.
Це човен.
А є різниця?
Мій батько казав, що корабель — це дірка на воді, на яку йдуть всі гроші.
Я чув таке прислів'я. Кумедно.
-Хочете на борт? -Давай, Деннісе.
-Ми з Джесс поговоримо. -Як хочеш.
Випий, познайомся з тестем.
-Чи як там називається це родство? -Родина?
На воду виходити необов'язково.
Можемо випити за пару тут у доці.
-Від цього я не відмовлюся. -Вітаю на борту.
-Проходь. -Дякую.
-Бувай! -Бувай.
Давай покажу тобі, що тут в мене є.
Дякую, що визвалася допомогти.
Зі світу по нитці й бідному сорочка.
І не кажи. Остання батьківська зустріч — це тягар.
Так. Що гірше, батьки чи вчителі?
Залежить від дня.
Гей, до речі, бачила малюнки Керрі?
Трохи. Вона здебільшого їх не показує. Гей.
Гей.
Вони дуже чудові.
За останній рік її талант розквітнув. Її вчитель малювання у захваті.
-Це чудово. -Так.
-Керрі, це твоє? -Так.
Люба, вона неймовірна. Чому не показала її мені?
Ти б сказала, що вона неймовірна, бо ти мама і маєш це робити.
Ні, я б сказала, що вона неймовірна, бо подивилася б на неї.
-Бачиш? Знову за своє. -А як вона тобі?
Непогана мабуть. Але гляньте на тіні.
Я не хотіла її, але мала щось виставити.
Авжеж, завжди треба прагнути більшого, і я знаю, тобі вдасться.
Але ти маєш визнати, наскільки вона гарна.
Пишатися своїми досягненнями — це нормально.
Вона гарна. Але наступного разу буде краща.
Ти молодець.
Непогано. Але з наступною дитиною буду ще кращим.
За Девіда та Джесс!
Хай ніколи не закінчується їхнє кохання.
М'якенько пішло.
Ага.
Девід — гарна людина.
Так, він знайде свій шлях.
Гадаю, він його вже знайшов.
Поки що.
Знаєш, ти побудував тут цілу імперію, Міку, так?
І ти знаєш, як важливо передати її сину.
-Чи доньці. -Чи доньці.
Думаю, головне, що вони знайшли пристрасть та слідкують за нею.
Отож-бо. Але це має бути вірна пристрасть.
Гаразд.
Давай поговоримо про весілля.
Джесс завжди мріяла про це весілля.
І вона завжди розігрувала його недалеко від будинку
у довгій білій сукні з квітами у волоссі.
Самотній скрипаль грає «Ashokan Farewell»,
а її брати та сестри читають вірші. Це дуже мило.
Так, це мило.
Але ми, Пеки, теж маємо весілля мрії.
І це традиція.
Ми завжди проводили весілля
у родовому маєтку у Денбіширі, Уельс.
Туди злітаються Пеки зі всього світу.
-Звучить як логістичний жах. -Зробити це важко, але воно того варте.
Зараз Девід думає обійти цю традицію.
-Він не хоче побратися у Уельсі? -Він-то хоче.
Але зараз він думає про маленьке миле весілля Джесс більше…
Яке йому й подобається?
Міку, я хотів попросити тебе поговорити зі своєю донькою.
Пояснити, що справа не тільки у Уельсі, замку, величі. Це те…
Що подобається тобі.
Так. Це родинна традиція. Я не можу порушити сторічну традицію.
-Сторічну, га? -Плюс-мінус.
Я подивлюся, що зможу зробити.
Це чудово.
Знаєш, я завжди знав, що ми порозуміємося.
І ми не очікуємо, що ти сплатиш за весілля.
Ні?
Ні, сер. Ми заплатимо. Це ж наша традиція врешті-решт.
Це весілля й Джесс теж, хіба ви забули?
Авжеж, ні.
І за традицією батько нареченої платить за весілля,
у Уельсі воно чи у Меріленді.
Зрозуміло. Я просто пропонував допомогу.
Тоді за допомогу.
Я тобі заздрю. Ти починаєш нову главу свого життя.
-Дякую, м-с Пек. -Зви мене Дідрою.
Чи краще мамою.
Гаразд. Дідро.
Мамо.
Знаєш, шлюб дуже великий крок, а ти ще виходиш не просто за чоловіка.
-А за Пека. -Я виходжу за Девіда.
Я теж так думала.
Але коли стаєш частиною родини як Пеки, це велика відповідальність.
З цим іде багато чого.
-Девід мені пояснював. -Не сумніваюся.
Але я хочу, щоб ти була захищена.
-Захищена? -Щоб тобою не скористалися.
Не Девід. Я не про це. Він милий хлопчик.
Решта родини, вона…
Яка?
Вузьколоба.
Навіть егоїстична.
Тому ти маєш подбати, щоб твої права чітко були прописані.
-Письмово. -У контракті?
Ні. В угоді.
-Шлюбна угода? -Можеш і так це назвати.
Я вже дещо накидала, лишу його в твоїй кімнаті.
-Гаразд. -Можеш навіть не читати.
Просто знай, що він там є.
Я не хочу руйнувати твоє щастя.
Дякую, м-с Пек.
Дідро.
Мамо.
Мені подобається, як це звучить.
Здається, бутік-готель — найкращий варіант.
Так.
Але м-р Крутелик вирішив зробити мікропивоварню для хіпстерів.
Це добре. Це великий проект для Чесапікських берегів.
Багато робочих місць.
Так, мабуть.
-Де твій ентузіазм? -Це все через розробника Евана Кінкейда.
-Він мені не подобається. -Чому? Я бачила інтерв'ю з ним.
-Він дотепний та динамічний. -Вважає себе таким.
Все це «я такий успішний, але приземлений»
сильно дратує.
І він завжди дзвонить мені зі свого «Гольфстріму».
Він такий впертий. Гадає, що лише його ідеї чудові.
Цікаво. Має літак, впертий, взагалі не схожий на декого.
-Ти на що натякаєш, донько? -Ні на що, батько.
Нагадаєш підготуватися до зустрічі з Тейлором Мартіном.
Авжеж.
-Ти точно не занадто багато працюєш? -Ні.
Щоб відволікти себе.
Від чого?
Ти скажи.
Тату, все гаразд. Я ціную твоє піклування, але все добре.
Мікропивоварня. Мікромозок.
Наш співробітник має кілька думок, які мені здалися дуже цікавими.
-О'Брайєн? -Дякую, Ліндо.
Я переглянув закон щодо рівної платні за 1963 рік,
і думаю, я знайшов дещо для нашої справи.
-Якщо глянете на… -Міс Нельсон, людина на 15:00 вже тут.
Дякую.
-Продовжуй -Гаразд.
Якщо відкриєте сторінку 879.
-Підрозділ «Б»… -М-ре Ділфер.
Гей.
Я рада, що ви дозволили нам вас представляти.
Чесно кажучи, мені потрібні ті, хто вміє творити дива.
Цього обіцяти не можу. Але я працюю над тим, що може допомогти.
Що це?
Здається, ми знайшли ниточку до Міка О'Брайєна.
Так чудово з'їсти гарний гамбургер з грилю. Дякую, тату!
В Англії таких немає, як і іншої гарної їжі.
Неправда.
Правда.
Дякую, люба.
До речі, батько Девіда попросив мене дещо тебе попросити.
-Так? -Так.
Він хоче, щоб ви побралися у Уельсі.
Ми хочемо побратися тут.
Гаразд, я передам.
-І все? -Він просив спитати, я спитав.
Це твоє весілля.
Дякую, тату. Я тебе люблю.
А я тебе більше.
Гаразд, ти знаєш про мого шкільного запеклого ворога.
Джерома Траска?
-Ти про нього знаєш? -Так.
-Ти розповіла про нього Еббі? -Типу.
-Вона читала мій щоденник. -Я мала тебе захищати.
Чекай, то ти зустрінешся з ним щодо драматургії?
Ні. Саме так, ні.
Хіба що… саме цього він й хоче.
Щоб довести, що я його боюся. Знаєш, що?
Якщо він на це чекає, буде йому сюрприз.
Я покажу йому. Я з ним зустрінуся.
Я буду найкращою місцевою драматургинею, яку він тільки бачив.
Мені подобається бачити, що я в родині не найневротичніша.
Так, куди там.
Гей, Брі. Який чудовий подарунок.
-Я буду в ній у суді. -Тобі личить.
Я заявляю, що гарно виглядаю!
Я в захваті від свого сапфірового ювілейного блюда.
Воно ідеально прикрасить наш мотель.
Я теж так подумала.
-А тобі? Сподобався? -Античний календар — дуже креативно.
Такою мене назвав «Лондон Таймс».
Гаразд, народе. Час грати у «Балдердаш».
Нащо нам це? Брі завжди перемагає.
Цього разу я не гратиму, дам вам шанс.
Так. Винна! Не винна! Одне з двох.
Гаразд. Тут тільки ти і я.
-Колися. -Що?
Еббі, мені силою з тебе це витягати?
Я була у Лондонській вежі. Я знаю, як.
Хочеш почути про мене та Трейса?
Так.
Гаразд.
Давай будемо чесними одне з одним.
Ми хочемо від життя різного. Ти це знаєш.
В цьому світі для мене важливі лише дві речі.
Моя музика та ти.
Ти кажеш так,
але щойно в тебе є я, чи щойно твоя музика приносить успіх,
ти знаходиш привід викинути це.
Ти маєш вирішити, що ти хочеш від життя.
-Я хочу тебе! Ти не чуєш? -Боже… Чи ти не чуєш мене?
Я хочу, щоб ти йшов за своєю мрією та не гнався за мною!
Ти любиш, коли я женуся.
Може, ми обидва любимо це.
Думаю, нам треба зупинити відновлювати те…
чому від самого початку не судилося бути.
Ти не віриш в те, що кажеш.
Те, що в нас було, воно було чудовим…
але воно нікуди не рухалося.
Думаю, все скінчено, і ми обидва про це знаємо.
Як ти можеш бути такою впевненою?
Я не знаю.
Але, може, ми обидва були більш закохані у наші спогади,
ніж у людину, яка стоїть перед нами.
Тоді він поїхав?
Через кілька днів.
Мені шкода.
Переклад субтитрів: Володимир Фатун
-Далі у серіалі: -Що це?
-Шлюбна угода. -Ти казала Девіду?
Я лишила дещо у твоїй кімнаті. Сюрприз.
Це точно хабар.
Легендарна Брі О'Брайєн.
Привіт, Джероме.
-Ти хочеш, щоб я тебе запросив. -Джею, не думаю, що це гарна ідея.
-Я їду. -Будь ласка, не роби це через мене.
Я був тут лише через тебе.
-Це наш бізнес. -Ми не можемо ризикувати.
І це вже третій замовник за місяць.