Tidigare i Chesapeake Shores:
Trace...
Jag har försökt ringa Abby, men vi har inte fått kontakt.
Abby fick säkert ditt meddelande.
De här är till dig. Jag visste inte om du ville prata.
Dilpher är åtalad. Han har pekat ut mig som medbrottsling.
Han säger att jag godkände undermåliga grunder i 200 byggnader.
-Det är över med Trace. -Jag vet.
Att vi har ett förflutet betyder inte att vi har en framtid.
Det vet jag också.
Ibland stannar det förflutna kvar.
-Vi vill be om ursäkt för att vi stack. -Det kanske inte var rätt.
Nelson är en haj, och hon attackerar när man minst anar det.
-Ja! -Vänta, låt mig fråga.
-Vill du gifta dig med mig? -Ja! Tusen gånger ja!
-Tack för att du tog dig an mig. -Då kommer du gilla vad jag har att säga.
Vill du ta din pjäs till West End?
-London? -Ja.
Tack!
Abby, hör på. Jag ska ingenstans.
-Jag ger inte upp. -Trace...
Ja, upp lite på höger sida.
Och nu upp lite på vänster sida.
Upp lite till på höger sida. Ja, upp igen på vänster sida.
-Kev, driver du med oss? -Absolut.
VÄLKOMMEN HEM, BREE
Det ser bra ut, tjejer.
Vilken fantastisk banderoll.
Visst är den fin? Kan ni fatta att Carrie har gjort den?
Wow, hon har en gåva.
Är vi säkra på att Bree gillar det här? Hattarna, afternoon tea?
När vi pratade på Facetime, sa hon att hon ville ha en lugn hemkomst.
Är det här allt?
-Hej! -Ja!
Välkommen hem, älskling!
Hej!
Se på det ansiktet!
Du skulle ju komma om tre timmar.
Jag tog ett tidigare flyg. Jag ville överraska er.
Nell kommer att bli så ledsen över att hon missade din entré.
Hon är och köper te åt dig.
Inget mer te. Jag har druckit te så det räcker.
Din farmor ska göra afternoon tea,
med scones, smörgåsgurka och allt för att välkomna dig hem,
så du ska dricka te.
Okej, för farmors skull ska jag dricka te.
Men kan jag få en kopp Maryland-kaffe nu?
-Det kan du få. -Tack.
Ge mig den.
Det har jag saknat.
-Du måste vara utmattad. -Ja.
Det känns som om jag aldrig åkte.
Det känns också som om jag har varit borta i en miljon år. Berätta allt.
Du vet allt. Vi pratade så mycket att min mobil dog.
Jag fick skaffa en ny.
-Trivs Connor på advokatbyrån? -Det går jättebra.
David och jag planerar bröllopet som galningar.
-På ett bra sätt? -Ja.
Allt är bra.
Mamma och pappa, då?
De tillbringar mycket tid ihop.
Det är så konstigt. Det är intressant, men konstigt.
-Du, då? -Jag? Jag mår bra.
Jaså?
Du har inte nämnt Trace, Jay, eller nån.
-Det finns inte mycket att rapportera. -Hon pratar aldrig om det.
Det är för att mitt liv handlar om mer än bara män.
Jag fokuserar på mig själv för en gångs skull.
Jag jobbar med pappa. Vad är fel med det?
-Inget. -Nej, det är okej.
Jag har också fokuserat på jobbet, så...
Det är bara det att det blir tråkigt.
Jag ser det hellre som stärkande.
Okej, visst.
-Jag trodde bara att... -Vad?
Jag trodde att nåt hände mellan dig och Trace innan jag åkte,
efter Kevin och Sarahs bröllopsmiddag.
Abby.
-Nell är här med teet. -Te! Okej.
Hon började nästan prata.
Så nära.
Jag klandrar teet.
-Vad gör du? -Tittar på när du sover.
-Har du inte tröttnat på det än? -Nej.
Vet du vad det är för dag idag?
Måndag?
Ja, och?
Berätta.
Vi firar två månader och tre veckor.
-Är det en grej? -Det kan det vara. Här.
Åh, kaffe.
Är det den traditionella tvåmånaders- och treveckorsgåvan?
Jag tror det.
Tänk på det. Du skulle kunna vara gravid.
Ja.
Om det blir en pojke,
tänkte jag att vi kunde ge det ett starkt irländskt namn som Finbarr.
Finbarr?
Ja, eller Ultan, om Finbarr är lite konstigt.
På riktigt? Ultan eller Finbarr?
-Om det blir en flicka... -Du kommer att vara en toppenpappa.
Men överlåt valet av namn åt mig, okej?
Jag ser att du jobbar hårt.
Hej, Linda. Jag dyker djupt i orättvis lönediskriminering.
-Tack för att jag får jobba med det här. -Du är duktig.
Du borde ha allt imorgon eftermiddag.
Det är okej. Margaret, kom in.
Connor O'Brien, otrolig advokat, Margaret Keller, otrolig juristassistent.
Trevligt att träffas. Låt mig hjälpa dig.
Är det här Equal Pay Act of 1963-filerna?
Jag hoppas det, annars fråntas jag min otroliga titel.
Fortsätt så, Connor. Du har redan imponerat på delägarna.
Till och med Bobby Lewis, och han gillar ingen.
-Det är sant, han hatar mig. -Det är inte sant.
-Är det en bild på din familj? -Ja, det är det.
Jag har också en stor familj. Jag är näst yngst.
Jag med.
Hamnade du alltid i mitten och togs lite för givet?
-Ja, men jag kom undan med mycket. -Jag vet vad du menar.
-Trevligt att träffas, mr O'Brien. -Tack, och det är Connor.
Det är en stor grej att Lewis gillar dig.
Ja!
Absolut.
Tack. Jag ser fram emot att ses. Hejdå.
Jag vill höra om samtalet,
men först behöver jag lite grejer till Davids föräldrar.
Kommer Davids föräldrar?
Ja, och jag försöker vara positiv.
Jag behöver papper, block och pennor.
-Som om vi vore ett riktigt B&B. -Ni är ett riktigt B&B.
-Fortsätt säga det. -Varför är du nervös?
-Vi har nyheter att berätta för dem. -Vilka nyheter?
Det kan vänta. Vem ringde?
Det var University of Maryland.
Glömde du att avsluta en kurs?
Ska de dra in ditt diplom? Jag har mardrömmar om det.
Nej, de vill ha mig som dramatiker.
Toppen. Vad är det?
Det betyder att jag skulle undervisa i kreativt skrivande i en termin.
-Ska du göra det? -Jag vet inte.
Jag har funderat på att undervisa. Det vore fint att ge tillbaka, eller...
-Nej. -Vad?
Gissa vem som är chef för den humaniora avdelningen.
-Berätta. -Jerome Trask.
-Nej! -Jo!
-Jag vet inte vem det är. -Min high school-ärkefiende.
-Hade du en ärkefiende? -Ja, jag... Det var Jerome Trask.
Han var hemsk. Han lät aldrig mig gå med i debattlaget.
Var du arg för att du inte fick gå med i
debattklubben, inte hejarklacken eller basketlaget?
Döm inte. High school var tufft.
Jag trodde jag var ensam om att ha problem. Du fick högsta betyg.
Akademiskt gick det bra, men inte socialt.
Det sa du aldrig.
Du hade nog att oroa dig för.
Jag kunde ha hjälpt till.
Det gjorde du, genom att vara du.
VÄRDSHUSET VID EAGLE POINT
Okej, allt är på plats. När kommer dina föräldrar?
-Ungefär nu. -Jösses.
-Vi borde inte ha låtit dem bo här. -Nej, de måste bo här.
-Ja, de måste se vår verksamhet. -Och respektera den.
En sak i taget.
Det är vårt liv. Vi borde få leva det som vi vill.
Ja, och därför ska vi berätta om vårt beslut i ett rum fullt av folk.
-Så att de inte ställer till med en scen? -Precis. De hatar scener.
-Det låter som en bra idé. -Det tyckte jag med.
Det är dags.
David.
-Jess. -Hej.
Det var inte lätt, men vi hittade äntligen rätt.
-Ja. -Kom in.
Kan ni be piccolon ta in våra väskor?
Jag gör det.
Jösses. Jag förstår hur vissa kan tycka att det här är charmigt.
Tack.
Nu börjas det.
Hej.
Mintchoklad, precis vad jag ville ha.
Ja, ibland har mammor rätt.
Du ska veta att jag finns här om du vill prata om det.
Jag finns även här om du inte vill prata om det.
Tack, mamma.
Det var en avskedskyss, eller hur?
Vi kan inte göra så här mot varandra.
Vi kan inte leva i det förflutna.
Jag lever inte i det förflutna. Jag pratar om framtiden, vår framtid.
Ja, men jag måste tänka på mina döttrar och deras framtid.
Jag älskar dina flickor.
Ja, jag vet.
Abby, du är bara rädd.
Ja, jag är rädd. Det är skrämmande.
Du har aldrig varit gift, men det har jag.
Skilsmässan var förödande för flickorna.
Tänk om vi gör slut igen?
Det kommer inte att hända. Den här gången gör vi inte slut.
Det är inte så enkelt.
Du tror inte det är så enkelt för att du krånglar till saker och ting.
Okej.
Men vi båda förtjänar att vara lyckliga, och det här velandet gör inte mig lycklig.
-Jag tror inte det gör dig lycklig heller. -Nej.
Jag är inte lycklig. Jag är inte lycklig alls.
Den smälter.
-Okej. -Okej.
Nej, jag tror att den måste upp två längder.
-Upp två? -Ja, upp två.
Nej, ner tre längder. Nej, upp två.
-Driver du med mig? -Som man bäddar får man ligga.
Pappa.
-Okej, jag ger upp. -Där.
Bra.
-Jag tror det går. -Det finns ett sätt att ta reda på det.
Det finns bara ett sätt.
Nu har vi eldprovet.
-Framgång. -Ja, det är en framgång.
-Man måste ta reda på det. -Ja, tack.
Tack. Nu vet jag att din mamma inte blir överrumplad av gravitationen.
Hur går det med mamma?
Det går.
Vi håller på.
-Så, är ni tillsammans igen? -Just nu är vi bara...
Skulle det störa dig om vi var det?
Ärligt talat,
trodde jag att det skulle göra det.
Men när jag ser er tillsammans, är det som om du har en gnista eller nåt.
Mamma med. Så, nej, jag har inget problem med det.
Det är bra.
-Får jag fråga en sak? -Visst.
-När ville du bli pappa? -När din mamma sa att hon var gravid.
-Vänta, var inte Abby...? -Planerad?
Nej, vi planerade inte mycket.
Det kanske var en del av problemet.
Sarah och jag har försökt i ett par månader.
-Jaså? -Ja.
-Ge det tid. -Tror du att jag har vad som krävs?
-För att bli pappa? -För att bli en bra pappa.
Den är svår.
"Han som har fru och barn har gett förmögenheten en gisslan."
-Sir Francis Bacon sa det. -Sir Francis behövde chilla.
Ja, men du kommer att förstå när du får barn.
Ens liv är inte ens eget längre.
Plötsligt är man, chockerande nog, inte längre universums mittpunkt.
Man försöker vara en så bra pappa man kan, men ibland räcker det inte.
Du var okej, pappa.
Jag hoppas att det går bättre för dig.
Det gör det nog. Jag satte ribban lågt.
Jag vill att du gör mig en tjänst.
Håll fast vid det här ögonblicket där det bara är ni två,
för när barnen kommer, är det aldrig bara ni två igen.
Gå och skapa minnen.
Tack.
Visst.
Var inte jag en överraskning?
Nej, du var den enda vi planerade.
Mick?
Varför ringer du när du står där?
Jag ville bjuda ut dig på middag.
Okej.
Jag ville inte ställa dig mot väggen.
-Bjuder du ut mig igen? -Ja, jag ställer dig mot väggen.
Jag går gärna på en till dejt med dig.
-Toppen. Jag hämtar dig kl. 20.00. -Det vore trevligt.
Hejdå.
-Kan jag få 40 dollar på nummer fyra? -Ja. Nåt annat?
Ja, jag tar det här vattnet. Tack.
-Luke? Luke Tatum? -Stoppa in kortet här.
Det är Kevin O'Brien. Vi spelade basket i high school.
Dra inte ut det förrän det är klart.
Kom igen, Luke. Vi löpte också. Du slog mig i 400 meter sista året.
Det minns du.
Ja, jag minns.
Det skulle inte vara mycket till ett lopp nu.
Hur har du haft det?
Jag...
-För efter high school, så... -Försvann jag?
Ja, typ. Vi tappade visst kontakten.
-Ja, det händer. -Hur länge har du varit tillbaka?
Ta ditt kort, O'Brien.
Tack för att du handlade på Kwik Go.
Det är svårt att tro att det bara är en vecka kvar av skolan.
-Åren går så fort. -Ja.
Jag funderar på att skriva ett strängt brev till Tidsdepartementet.
-Gör du? -Ja.
-Jag har adressen, om du är intresserad. -Jag ska överväga det.
Då ses vi visst inte varje dag.
Såvida inte...
Såvida inte?
Såvida vi inte ses.
Vi kan, du vet, träffas.
Jay, jag bara...
Jag vet att du går igenom mycket, och jag respekterar det.
-Jag har inte frågat om det. -Vilket jag uppskattar.
Men du ska veta att jag finns här när du kommer ut
ur vad du än befinner dig i.
Du är en fin kille, Jay.
Aj.
Enligt min erfarenhet, följs det ofta av ett "men".
"Du är en fin kille, Jay men kan vi inte bara vara vänner?"
Sådär.
Inga "men", bara "fin".
Jag tar det.
David, det var en fantastisk måltid.
Jag gillade svamprisotton.
-Det är en av Davids specialiteter. -Det är inget.
Ser ni? Det är inget. Han gick på kockskola för inget.
Jag skojar bara. Den var väldigt god.
Det var ett kul skämt.
Vi vill prata med er om en sak.
-Ja? -Det handlar om bröllopet.
Jag vet att ni vill ha ceremonin i England...
I Wales, faktiskt.
Men vi vill...
-Ja? -Vi vill gifta oss här.
I Jess hemstad.
Vill ni?
Ja, och vi vill inte ha ett stort bröllop.
Vi vill ha en liten, intim ceremoni med familj och vänner.
Okej.
Okej?
Okej.
De sa okej.
Det är ert bröllop.
Om ni vill gifta er här, är det okej.
Din mamma och jag ger er vår välsignelse.
Okej, tja...
Skål, då.
Skål för det.
Toppen.
Det här är fint.
Ja, bekvämt.
Bekvämt?
Kom igen, Mick. Kan du inte bättre?
Du vet vad jag menar. Vi känner varandra. Det är fint.
Tror du att du vet allt om mig?
Gör jag inte? Jag vet din favoritfilm, favoritglass och favorit-Beatles-medlem.
Jag kanske har bytt.
Casablanca, pepparmint och George.
Du minns.
Det går åt två håll, herr O'Brien. Låt se.
Dirty Dozen, Rocky Road och Paul.
Touché. Bra jobbat.
-Vad är det, Mick? -Dilpher.
-Vill du gå? -Nej.
Vi kom hit först. Vi har trevligt.
-Det finns många matställen. -Det är okej.
-Förlåt, jag menade inte att snäsa åt dig. -Det är okej.
Hej, Mick och Megan. Jag undrade om jag skulle stöta på er.
-Det har du. -Vad gör du här?
-Jag försöker ta mig ifrån mina problem. -Och de har en förmåga att dyka upp.
Ja, verkligen. Mick, vi borde prata.
-Prata? -Ja, de bygger ett mål mot oss.
Det finns inget "oss".
Vad pratar du om? Vi sitter i samma båt.
-Vi sitter inte i samma nåt. -Så du offrar mig nu?
Det du gjorde, gjorde du helt själv. Dra inte med mig i fallet.
Det är inte vad det står i journalen. Det är inte så jag tänker vittna.
-Du borde gå. -Jag ska ingenstans.
Mick.
Okej, vi går.
Min advokat kommer att höra av sig.
-Du är en bra man, Mick. -Men en usel dejt.
Det började bra.
Är du orolig för Dilpher?
Kom igen, älskling. Alla vet vilken ärlig man du är.
Jag hoppas det.
Du...
...jag vet det.
För Bree O'Brien, en världsberömd dramatiker.
Och för Connor O'Brien, den framstående advokaten.
Och för Kevin O'Brien, en modig räddningsarbetare.
Ni börjar väl inte skåla utan mig.
Och för Abby O'Brien, som överlever att jobba med pappa.
Ja.
-Skål för det. -Familjen O'Brien är världsbäst.
Är du okej med att vara här på The Bridge?
Ja, varför skulle jag inte vara det?
Du måste prata med mig nån gång.
Så småningom.
-Bree. -Ja?
Du kanske har glömt det efter England, men det här kallas kall öl.
-Den är kall. -Okej, de har kall öl i England.
De har sval öl, på kalla dagar.
Jag behöver en. Jag tar en runda till.
Hur är det att jobba på den där stora advokatbyrån?
Jag jobbar på ett stort fall. Det är skrämmande.
-Jag kunde inte sova igår kväll. -Jag vet hur det känns.
Första gången jag tjänstgjorde i Kandahar, var jag jättenervös.
Du måste alltid överträffa mig, va?
-Jag kan inte låta bli. -Nej.
Jag ska se om Abby behöver hjälp.
-Behöver du hjälp? -Ja. Tack.
Hur är det?
Jag mår bra. Varför frågar alla det?
-För att vi älskar dig. -Tack.
Okej.
Jag är inte lycklig. Jag är inte lycklig alls.
Vad håller vi på med? Varför försöker vi tvinga fram nåt?
Du menar inte allvar.
Efter high school, stack du till New York
för att jag inte kom nånvart, och du ville ha mer.
-Trace... -Nu när du vill stanna...
-Är allt plötsligt mitt fel? -Jag klandrar inte dig. Jag klandrar oss.
Du älskade att ha mig där, väntandes på att jag skulle skärpa mig.
Lyssna på oss. Låter det som ett sunt förhållande?
Okej!
Öl.
-Tack. -Varsågod.
-Skål, hörni! -Skål!
-Här är akterna. -Tack, ms Keller, du är en livräddare.
Ja, och det är Margaret.
Tack. Jag ville inte anta nåt.
-Väldigt respektfullt. -Du kan kalla mig Connor.
Jag ska anmäla dig till HR.
-Vänta, va? -Jag skämtar.
-Vad sägs om att jag kallar dig O'Brien? -Det är okej, Keller.
Vi ses.
Du...
...vad tycker du om det här fallet om lönediskriminering?
Tja, jag är kvinna och afroamerikan.
Hur mycket tid har du?
Sitt. Jag vill höra ditt perspektiv.
Där är han.
Hej, pappa!
Hej, älskling!
Hej, Dennis, Deirdre.
-Mick, hur har du haft det? -Bra.
Vilket fint skepp.
Det är faktiskt en båt.
Är det nån skillnad?
Min pappa brukade säga att en båt var ett hål i vattnet man kastar pengar i.
Jag har hört det förut. Det är roligt.
-Vill ni komma ombord? -Gå du, Dennis.
-Jess och jag vill prata. -Du måste inte.
Ta en drink och lär känna din med-svärfar.
-Vad kommer ni att vara för varandra? -Familj?
Vi behöver inte åka ut med båten.
Vi kan skåla för det lyckliga paret i hamnen.
-Det tackar jag inte nej till. -Välkommen ombord.
-Stig på. -Tack.
-Hejdå! -Hejdå.
Sådär. Jag ska visa dig runt.
Tack för att du hjälper till.
Ja. Med många händer går det lätt.
Det kan man säga. Den sista föräldramötesdagen kan vara riktigt tuff.
Ja. Vad är värst, föräldrarna eller lärarna?
Det beror på dagen.
Förresten, har du sett Carries konst på sistone?
Lite av den. Hon har hållit den för sig själv. Hej.
Hej.
Den är jättebra.
Hennes talang har blomstrat. Konstläraren är jätteimponerad.
-Vad fantastiskt. -Ja.
-Carrie, är den din? -Ja.
Den är underbar. Varför har inte du visat den för mig?
Du skulle säga att den är underbar för att du är min mamma.
Nej, jag skulle säga att den är underbar för att...kolla på den, den är underbar.
-Ser du? Nu börjas det. -Vad tycker du om den?
Den är väl okej, men kolla in skuggningen.
Jag ville inte ha den här, men jag var tvungen att ta nåt.
Man ska alltid försöka bättra sig, och det vet jag att du kommer göra,
men du måste inse hur bra den är.
Det är okej att vara stolt över nåt man har gjort.
Okej, den är bra, men nästa kommer att vara toppen.
Du var duktig.
Ja, det var okej. Det går bättre med nästa barn.
För David och Jess!
Må deras kärlek vara lycklig och varaktig.
Den är len.
Det är den.
David är en bra man.
Ja, han kommer att hitta sin väg.
Det har han nog redan gjort.
För tillfället.
Du har byggt dig ett imperium här, Mick.
Du vet vad det innebär att föra det vidare till en son.
-Eller en dotter. -Eller en dotter.
Det viktiga är att de hittar en passion och följer den.
Precis, men det måste vara rätt passion.
Okej?
Låt oss prata om bröllopet.
Jess har alltid haft ett drömbröllop.
Hon brukade agera ut det, på udden vänd mot huset,
i en lång vit klänning med blommor i håret.
Med en ensam fiolspelare som spelar Ashokan Farewell,
och hennes syskon som läste poesi. Det var väldigt vackert.
Ja, det är fint...
...men familjen Peck har också ett drömbröllop.
Det är faktiskt en tradition.
Vi har alltid ett destinationsbröllop
i våra förfäders hem i Denbighshire i Wales.
Familj flyger in från hela världen.
-Det låter som en logistisk mardröm. -Det är inte lätt, men det är värt det.
David funderar på att frångå den traditionen.
-Vill han inte gifta sig i Wales? -Jo, egentligen vill han det.
Men just nu tror han att Jess lilla bröllop är mer...
Precis vad han vill ha?
Mick, kan inte du prata med din dotter?
Förklara att det är mer än Wales, slott, storhet. Det är...
Precis vad du vill.
Ja. Det är en familjetradition.
Man kan inte bryta en hundraårig tradition.
-Hundra år, va? -Ja, mer eller mindre.
Jag ska se vad jag kan göra.
Underbart.
Jag visste att vi skulle komma överens.
Vi förväntar oss inte att du ska betala.
Inte?
Nej, sir. Vi bjuder. Det är trots allt vår grej.
Jess är också med, eller har du glömt det?
Nej, självklart inte.
Brudens far brukar betala för bröllopet, vare sig det är i Wales eller i Maryland.
Uppfattat. Jag erbjöd bara min hjälp.
Skål för att hjälpa till.
Jag avundas dig. Du går in i ett helt nytt kapitel.
-Tack, mrs Peck. -Kalla mig Deidra.
Ännu bättre, kalla mig mamma.
Okej. Deirdre.
Mamma.
Äktenskap är stort nog för alla, men du ska inte bara äkta en man.
-Du ska gifta dig med en Peck. -Jag ska gifta mig med David.
Så brukade jag också tänka.
Men det är ett stort ansvar att bli en del av en familj som Peck.
Det för med sig mycket.
-David förklarade det. -Det tror jag nog.
Men du måste se till att du är skyddad.
-Skyddad? -Att du inte utnyttjas.
Inte av David. Han är en rar pojke.
Men resten av familjen är rätt...
Rätt vad?
Kortsynt.
Självisk.
Du vill se till att dina rättigheter är tydligt formulerad.
-Skriftligt. -Ett kontrakt?
Nej, inget sånt. Ett avtal.
-Ett äktenskapsförord? -Så att säga.
Jag har utarbetat ett. Jag lämnar det på ditt rum.
-Okej. -Du behöver inte ens titta på det.
Men vet att det ligger där.
Jag vill inte att nåt ska förstöra din lycka.
Tack, mrs Peck.
Deirdre.
Mamma.
Det låter bra.
Det här boutiquehotellet verkar vara redo.
Ja.
Men höjdaren har bestämt sig för att bygga ett mikrobryggeri, för hipsters.
Det är bra. Det är ett stort projekt här.
Det medför många jobb.
Ja, jag antar det.
-Varför låter du inte mer entusiastisk? -Fastighetsutvecklaren, Evan Kincaid.
-Han irriterar mig. -Varför? Jag har sett honom intervjuas.
-Han är dynamisk. -Han tror att han är dynamisk.
Den där grejen med "jag är framgångsrik, men jordnära"
är riktigt irriterande.
Han ringer alltid från sin Gulfstream.
Han är så envis. Han tror att hans idéer är de enda bra.
Han har ett plan och är envis... De låter inte som nån jag känner.
-Vad antyder du, dotter? -Inget, far.
Påminner du mig om att förbereda mig inför mötet med Taylor Martin?
Ja.
-Säkert att du inte jobbar för hårt? -Nej.
Som en distraktion?
Från vad?
Säg det du.
Jag är okej. Jag uppskattar det, men jag är okej.
Mikrobryggeri. Mikrohjärna.
En av våra kollegor har intressanta tankar om fallet.
-O'Brien? -Tack, Linda.
Jag tittade igenom Equal Pay Act of 1963.
Jag tror att jag har hittat nåt användbart.
-Om ni bläddrar till... -Ms Nelson, han är här.
Tack.
-Fortsätt, Connor. -Okej.
Om ni bläddrar till sida 879.
-Undersektion B... -Mr Dilpher.
Hej.
Jag är glad att vi får representera dig.
Ärligt talat behöver jag nån som kan utföra mirakel.
Det kan jag inte lova, men jag jobbar på nåt vi kan använda.
Vad?
Vi kan ha ett tips om Mick O'Brien.
Vad trevligt med en bra hamburgare. Tack, pappa!
Det får man inte i England, eller nån annan bra mat.
Det är inte sant.
Så sant.
Tack, sötnos.
Förresten, Davids pappa bad mig prata med dig om en sak.
-Gjorde han? -Ja.
Han vill att ni gifter er i Wales.
Vi vill gifta oss här.
Okej, jag säger det.
-Är det allt? -Han bad mig fråga, och jag frågade.
Det är ert bröllop.
-Tack, pappa. Jag älskar dig. -Jag älskar dig mer.
Så, du vet att jag pratade med min high school-ärkefiende.
Jerome Trask?
-Känner du till Jerome Trask? -Ja.
-Berättade du för Abby om Jerome Trask? -Ja, typ.
-Hon hade läst min dagbok. -Jag var tvungen att ta hand om dig.
Ska du träffa honom angående dramatikern?
Nej. Det stämmer, nej.
Såvida inte det är det han vill,
för att bevisa att jag är rädd för honom. Vet ni vad?
Om det är vad han tror, ska han få se på annat.
Jag ska visa honom.
Jag ska vara den bästa dramatikern University of Maryland har sett.
Jag gillar när jag ser att jag inte är den mest neurotiska personen i familjen.
Inte på långa vägar.
Bree, vilken omtänksam gåva.
-Jag kommer att sticka ut i rättssalen. -Du ser så bra ut.
Jag säger då att jag ser bra ut!
-Du fick verkligen till presenterna. -Jag älskar min safirblå jubileumstallrik.
Den kommer se så bra ut på vår B&B.
Jag tänkte väl det.
-Du, då? Gillar du din? -Den antika kalendern är väldigt kreativ.
Det är vad The London Times kallade mig.
Okej, kom igen. Det är dags att leka Rappakalja.
Varför gör vi det? Bree vinner alltid.
Jag hoppar över och ger dig en chans.
Ja. Skyldig! Icke skyldig! En av de två.
Okej,det är bara du och jag.
-Ut med språket. -Vad?
Abby, måste jag tvinga det ur dig?
Jag har varit i Towern. Jag vet hur.
Vill du höra om mig och Trace?
Ja.
Okej.
Låt oss vara ärliga.
Vi vill olika saker i livet. Det vet du.
Det finns två saker jag verkligen bryr mig om:
Min musik och dig.
Du säger det,
men så fort du har mig, eller det går bra med din musik,
kommer du på ett sätt att sabba det.
Du måste lista ut vad du vill ha ut av livet.
-Jag vill ha dig! Hör du mig inte? -Herre... Hör du inte mig?
Jag vill att du jagar din dröm och slutar jaga mig!
Du älskar jakten.
Vi kanske båda älskar jakten.
Vi måste sluta försöka återskapa nåt
som inte var meningen från början.
Det tror du inte.
Det vi hade var vackert,
men det leder ingenstans.
Jag tror att det är över och att vi båda två vet det.
Hur kan du vara så säker?
Jag vet inte.
Men vi kanske båda är mer kära i våra minnen
än i personen som står framför oss.
Var det då han åkte?
Några dagar senare.
Jag är ledsen.
Undertexter: Josephine Roos Henriksson
-I nästa avsnitt: -Vad är det?
-Ett äktenskapsförord. -Vet David om det?
Jag lämnade nåt i ditt rum. En överraskning.
Det är uppenbarligen en muta.
Den legendariska Bree O'Brien.
Hej, Jerome.
-Du vill att jag bjuder ut dig. -Jay, det är nog ingen bra idé.
-Jag ska åka härifrån. -Gör inte det på grund av mig.
Jag stannade här på grund av dig.
Det är vår verksamhet. Vi kan inte ta risken.
Det är tredje jobbet vi har förlorat på en månad.