Din episoadele anterioare…
Trace!
Am încercat să o sun pe Abby, dar nu am prins-o.
Trace, Abby a primit mesajul.
Pentru tine. Nu știam dacă vrei să vorbești sau nu.
Dilpher a fost pus sub acuzare. Complice în dosarul de fraudă.
Cică am autorizat fundații deficitare la aproape 200 de clădiri.
- S-a terminat cu Trace. - Știu.
Avem un trecut împreună, nu neapărat și un viitor.
Știu și asta.
Uneori, trecutul ne urmărește.
- Ne pare rău că am fugit. - Nu a fost o mișcare bună.
Nelson e un rechin care atacă când nu te aștepți.
- Da! - Lasă-mă să te cer.
- Vrei să fii soția mea? - Da! De o mie de ori, da!
- Mulțumesc că m-ai acceptat. - O să-ți placă ce am de zis.
Vrei să-ți fie jucată piesa în West End?
- La Londra? - Da.
Mulțumesc!
Abby, ascultă-mă. Nu plec nicăieri.
- Nu renunț la noi. - Trace…
Puțin mai la dreapta.
Excelent! Apoi, puțin mai sus în stânga.
Puțin mai sus în dreapta. Din nou sus în stânga.
- Kev, faci mișto de noi? - Categoric!
BUN VENIT, BREE!
Arată bine, fetelor.
E un afiș extraordinar.
Nu-i așa? Îți vine să crezi că l-a făcut Carrie?
E talentată.
Suntem siguri că Bree o să fie mulțumită cu pălăriile și ceaiul?
Când am vorbit cu ea pe internet, a zis că vrea o ceremonie discretă.
Asta e tot?
Hei!
Bine ai venit acasă!
Bună!
Uită-te la fața asta!
Trebuia să vii abia peste trei ore.
Am plecat mai devreme. Am vrut să vă fac o surpriză.
Nell se va necăji că ți-a ratat intrarea.
E la piață, după ceai.
Gata cu ceaiul. Am băut cât să-mi ajungă o viață.
Bunica ta pregătește ceaiul,
pogăcele și sandviciuri cu castraveți, ca să-ți ureze bun venit.
Așa că o să bei ceai.
Bine. Pentru bunica, o să beau ceai.
Deocamdată, pot să beau o cafea de Maryland?
- Desigur. - Mulțumesc.
Dă-mi asta!
Mi-a lipsit asta.
- Cred că ești obosită. - Da.
Știi ce? Parcă nici n-am plecat.
În același timp, parcă sunt plecată de un milion de ani. Puneți-mă la curent.
Știi totul. Am vorbit așa mult online, că mi s-a uzat telefonul.
Trebuie să iau altul.
- Connor e mulțumit la firma de avocatură? - E bine.
Eu și David am înnebunit planificând nunta.
- În sensul bun? - Da.
E bine.
Și mama și tata?
Petrec mult timp împreună.
Ce ciudat! Interesant, dar ciudat.
- Și tu? - Eu? Sunt bine.
Serios?
Nu ai vorbit de Trace, nici de Jay. De fapt, despre nimeni.
- Nu am ce să raportez. - Nu vorbește niciodată.
Asta pentru că viața mea nu se rezumă la bărbați.
În fine, acum mă concentrez asupra mea.
Lucrez cu tata. Ce-are?
- Nimic. - E-n regulă.
Și eu m-am concentrat pe muncă…
Dar încep să mă plictisesc!
Eu consider că mă face mai puternică.
Bine, fie!
- Credeam doar că… - Ce?
Credeam că s-a întâmplat ceva între tine și Trace înainte să plec.
După cina de la nunta lui Kevin și Sarah.
Abby!
- Nell a venit cu ceaiul. - Ceai! Bine.
Era cât pe ce să vorbească.
A fost aproape.
Ceaiul e de vină.
- Ce faci? - Mă uit cum dormi.
- Nu te-ai plictisit de asta? - Nu încă.
Știi ce zi e azi?
Luni?
Da. Și?
Spune-mi.
E aniversarea noastră de două luni și trei săptămâni.
- Se serbează asta? - S-ar putea. Poftim.
Cafea!
Ăsta e cadoul tradițional de două luni și trei săptămâni?
Așa cred.
Gândește-te că s-ar putea să fii însărcinată.
S-ar putea.
Dacă e băiat,
mă gândeam să-i dăm un nume irlandez puternic, ca Finbarr.
Finbarr?
Da. Sau Ultan, dacă Finbarr e ciudat.
Serios? Ultan sau Finbarr?
- Dacă e băiat. Dacă e fată… - Cred că o să fii un tată minunat.
Dar lasă numele în seama mea.
Văd că lucrezi de zor.
Bună, Linda! Mă lupt cu discriminarea salarială.
- Mersi că m-ai lăsat să lucrez la dosar. - Te descurci bine.
Ți le predau pe toate până mâine după-amiază.
E-n regulă. Margaret, intră!
Connor O'Brien, avocat eminent, Margaret Keller, jurist eminent.
Îmi pare bine. Dă-mi voie să te ajut.
Pentru Legea remunerării egale din 1963?
Sper. Altfel, nu merit titlul „eminent”.
Ține-o tot așa, Connor! I-ai impresionat deja pe parteneri.
Chiar și pe Bobby Lewis. Și el nu place pe nimeni.
- Așa e. Pe mine mă urăște. - Nu e adevărat.
- E o poză cu familia ta? - Da.
Și eu am mulți frați. Sunt a doua după mezin.
Și eu la fel.
Ești mereu prins la mijloc? Nu prea ești apreciat?
- Da. Dar mi se tolerează multe. - Știu ce zici.
- Mi-a părut bine, dle O'Brien! - Mersi. Spune-mi Connor.
E mare lucru că Lewis te place.
Este!
Absolut!
Mulțumesc. Abia aștept să ne vedem. La revedere!
Sunt curioasă cu cine ai vorbit.
Mai întâi, vreau niște accesorii pentru camera părinților lui David.
Vin părinții lui David?
Încerc să fiu cât pot de optimistă.
Am nevoie de obiecte de papetărie, carnețele și stilouri.
- Ca și cum am avea o pensiune adevărată. - Jess, aveți o pensiune adevărată.
- Continuă să-mi amintești. - De ce ai emoții?
- Avem vești pentru ei. - Ce vești?
Mai încolo. Cu cine ai vorbit?
Universitatea din Maryland.
Ai uitat să termini vreun curs?
Îți retrag diploma? Am coșmaruri în legătură cu asta.
Nu. Vor să mă angajeze ca dramaturg rezident.
Excelent! Ce-i asta?
Aș preda scrisul creativ timp de un semestru.
- O să accepți? - Nu știu.
M-am gândit să predau. E frumos să oferi și tu ceva sau…
- Nu! - Ce?
Ghici cine e șeful catedrei de Științe Umane de la universitate!
- Zi-mi! - Jerome Trask.
- Nu! - Ba da!
- Nu știu cine este. - Jess, e dușmanul meu din liceu.
- Aveai un dușman? - Da. Pe Jerome Trask.
Era groaznic. Era șeful echipei de dezbateri și nu voia să mă primească.
Te amărai că nu puteai intra
în clubul de dezbateri, nu în echipa de majorete sau de baschet?
Nu mă judeca. Mi-a fost greu în liceu.
Credeam că doar eu m-am chinuit în liceu. Tu aveai zece pe linie.
Academic, m-am descurcat. Social, nu prea.
Nu ai spus nimic.
Aveai destule pe cap.
Te puteam ajuta.
M-ai ajutat. Fiind așa cum ești.
HANUL DE LA VÂRFUL VULTURULUI
Bine. Am pregătit totul. În cât timp ajung ai tăi?
- Cam acum. - Vai!
- Nu trebuia să-i primim aici. - Ba da. Aici trebuie să stea.
- Da. Trebuie să ne vadă afacerea. - Și s-o respecte.
Cu timpul…
E viața noastră. Ar trebui s-o trăim așa cum vrem.
Da. Și ar trebui să le comunicăm decizia într-o încăpere plină de oameni.
- Ca să nu facă o scenă? - Exact. Urăsc scenele.
- Pare o idee bună. - Și eu cred la fel.
Cortina se ridică.
David!
- Jess! - Bună ziua!
Nu a fost ușor, dar am găsit adresa până la urmă.
- Da. - Intrați!
Îl rogi pe valet să ne aducă bagajele?
Mă ocup eu.
Pot să înțeleg de ce unii oameni ar considera pensiunea fermecătoare.
Mulțumesc.
Începe…
Bună!
Mentă și fulgi de ciocolată? Fix asta îmi doream.
Mamele o mai și nimeresc uneori.
Vreau să știi că sunt aici, dacă vrei să vorbești.
Sunt aici și dacă nu vrei să vorbești.
Mersi, mamă.
Ăsta a fost un sărut de rămas-bun, nu?
Nu mai putem continua așa.
Nu putem trăi în trecut. Nu suntem aceiași oameni.
Eu nu trăiesc în trecut. Eu vorbesc de viitor. De viitorul nostru.
Așa spui tu, dar eu trebuie să mă gândesc și la viitorul fiicelor mele.
Le ador pe fetele tale!
Știu.
Abby… ești speriată.
Da, sunt speriată. E înfricoșător.
Tu nu ai mai fost căsătorit, Trace. Eu am fost.
Divorțul a fost groaznic pentru fete.
Dacă ne despărțim? Nici nu concep!
N-o să se întâmple. De data asta nu ne vom despărți.
Știi bine că nu e așa simplu.
Spui asta pentru că mereu complici lucrurile.
Bine.
Dar meriți să fii fericit. Și eu la fel.
Tot dansul ăsta nu mă face fericită.
- Nu cred că te face fericit nici pe tine. - Nu.
Ai dreptate, acum nu sunt fericit deloc.
Se topește.
- Așa. - Bine.
Mai sus două lungimi.
- Două mai sus? - Da.
Nu, coboară trei lungimi. Acum două în sus.
- Îți bați joc de mine? - Roata se întoarce.
Tată…
- Bine, renunț. - Uite!
Bine.
- Cred că asta a fost. - Putem afla ușor.
Există o singură cale de a afla.
Proba de foc.
- Succes! - Da, e un succes.
- Te-ai descurcat. - Da, mersi.
Mersi de ajutor. Mama ta nu va fi luată prin surprindere de gravitație.
Cum merge cu mama?
Merge.
Funcționează.
- Sunteți iarăși împreună? - Acum suntem… pur și simplu.
De ce? Te-ar deranja asta?
Ca să fiu sincer,
la început așa am crezut.
Dar când vă văd împreună,
pare că este o scânteie acolo.
Văd asta și la mama. Așa că nu am nicio problemă.
Asta e bine.
- Pot să te întreb ceva? - Sigur.
- Când ai știut că vrei să fii tată? - Când mama ta a spus că e însărcinată.
- Abby nu a fost… - Planificată?
Nu. Nu am planificat mai nimic.
Poate că asta a fost o parte din problemă.
Eu și Sarah încercăm de câteva luni.
- Serios? - Da.
- Ai răbdare. O să se întâmple. - Crezi că o să mă descurc?
- Să fii tată? - Să fiu un tată bun.
Asta nu-i ușor.
„Cel care are soție și copii a dat ostatici norocului.”
- Sir Francis Bacon a zis asta. - Sir Francis Bacon era cam agitat.
După ce vei avea copii, vei înțelege.
Viața nu-ți mai aparține.
Constați cu stupoare că nu mai ești centrul universului.
Încerci să fii un tată bun, dar uneori nu e suficient.
Te-ai descurcat, tată.
Sper ca tu să te descurci și mai bine.
Sunt convins de asta. Am pus ștacheta foarte jos.
Dar vreau să-mi faci o favoare.
Bucură-te de momentul ăsta, în care sunteți doar voi doi.
După ce apar copiii, nu veți mai fi niciodată doar voi doi.
Du-te și fă-ți amintiri.
Mersi.
Pentru puțin.
Și eu am fost o surpriză?
Nu. Tu ești singurul pe care l-am planificat.
Mick?
De ce mă suni? Suntem aproape.
Voiam să te invit să luăm cina în oraș.
Bine.
Nu am vrut să te simți presată.
- Mă inviți la altă întâlnire? - Da. Te presez.
Aș fi încântată să ies la încă o întâlnire cu tine.
- Excelent! Te iau la opt. - Ar fi drăguț.
La revedere!
- Salut, 40 de dolari la pompa patru. - Altceva?
Și apa asta. Mersi.
- Luke? Luke Tatum? - Introdu cardul aici.
Sunt Kevin O'Brien. Am jucat baschet împreună în liceu.
Nu-l scoate până nu se face tranzacția.
Zău, Luke! Am făcut și atletism împreună. M-ai bătut la 400 m în ultimul an.
Sigur îți amintești.
Da, îmi amintesc.
Nu mai alerg ca pe vremuri.
Ce mai faci?
Eu…
- După liceu, ai cam… - Dispărut?
Cam așa. Am pierdut legătura.
- Se mai întâmplă. - De când te-ai întors în oraș?
Ia-ți cardul, O'Brien.
Mulțumim că ați cumpărat de la Kwik Go.
Nu-mi vine să cred că a rămas doar o săptămână de școală.
- Anii trec foarte repede. - Da.
Mă gândesc să scriu o scrisoare dură Ministerului Timpului.
- Serios? - Da.
- Am adresa, dacă te interesează. - O să mă gândesc.
Se pare că nu o să te mai văd în fiecare zi.
Asta dacă nu…
Dacă nu ce?
Dacă nu te văd.
Am putea să ne vedem.
Jay, eu…
Știu că treci prin multe și înțeleg asta.
- Nici măcar n-am întrebat. - Apreciez asta.
Dar vreau să știi că te poți baza pe mine, când se termină…
situația prin care treci.
Ești drăguț, Jay.
Au…
Din experiența mea, urmează un „dar”.
„Ești drăguț, Jay, dar mai bine să rămânem prieteni.”
Cam așa ceva.
Fără „dar”. Doar drăguț.
Așa, da..
David, a fost o masă extraordinară!
Mi-a plăcut rizotoul de ciuperci.
- E una dintre specialitățile lui David. - Nimica toată!
Vezi? O nimica toată. A făcut școala culinară degeaba.
Glumesc, desigur. A fost foarte bun.
Asta a fost bună.
Vrem să discutăm ceva.
- Da? - E vorba de nuntă.
Știu că vreți ca ceremonia să fie în Anglia…
În Țara Galilor.
Dar noi vrem să…
- Da? - Vrem să ne căsătorim aici.
În orașul natal al lui Jess.
Serios?
Da. Și nu vrem o nuntă mare.
Vrem o ceremonie mică, intimă, cu rude și prieteni.
Bine.
Bine?
Bine.
Au zis „bine”.
E nunta voastră.
Dacă vreți să vă căsătoriți aici, e-n regulă.
Eu și mama ta vă dăm binecuvântarea.
Bine…
Noroc!
Beau pentru asta!
Excelent!
E foarte frumos aici.
Da. Confortabil.
Confortabil?
Serios, Mick? Atât poți?
Mă înțelegi tu. Ne cunoaștem doar. E drăguț.
Crezi că știi totul despre mine?
Nu știu? Știu care e filmul tău preferat,
înghețata ta preferată, știu de care îți place din Beatles.
Poate m-am schimbat.
Casablanca, mentă și George.
Ți-ai amintit.
Sabia asta are două tăișuri, dle O'Brien. Să vedem.
Duzina de ticăloși, rocky road și Paul.
Touché. Bravo!
- Ce e, Mick? - Dilpher.
- Vrei să mergem? - Nu.
Noi am ajuns primii. Ne simțim bine.
- Putem mânca și în altă parte. - E-n regulă.
- Scuze, n-am vrut să mă răstesc la tine. - E-n regulă.
Bună, Mick, Megan! Mă întrebam dacă voi da de voi.
- Ai dat. - Ce faci aici?
- Încerc să scap de probleme. - Cu toate astea, ele te urmăresc.
Asta e clar. Mick, ar trebui să vorbim.
- Să vorbim? - Da. Se face un dosar contra noastră.
A noastră? Mă îndoiesc.
Poftim? Suntem băgați împreună în asta.
- Nu mai suntem împreună în nimic. - Mă arunci în groapa cu lei?
Ai făcut singur ceea ce ai făcut. Nu mă trage după tine.
Actele spun altceva, Mick. Voi depune mărturie, dacă e cazul.
- Ar trebui să pleci. - Nu plec nicăieri.
Mick!
Bine. Hai să mergem!
O să te contacteze avocatul meu.
- Ești un om de treabă, Mick. - Dar nu mă pricep la întâlniri.
A început bine.
Îți faci griji pentru Dilpher?
Hai, dragule! Toată lumea știe că ești om cinstit.
Sper.
Hei…
Eu știu sigur.
Pentru Bree O'Brien, dramaturg recunoscut internațional!
Și pentru Connor O'Brien, avocat remarcabil.
Și pentru Kevin O'Brien, un pompier curajos.
Sper că nu începeți toasturile fără mine!
Și pentru Abby O'Brien, care a supraviețuit lucrului cu tata.
Da.
- Beau pentru asta! - Familia O'Brien e în al nouălea cer.
Nu te deranjează c-am venit aici?
De ce m-ar deranja?
Va trebui să vorbești cu mine până la urmă.
Până la urmă.
- Bree? - Da.
Poate c-ai uitat după două luni de Anglia, dar asta se cheamă bere rece.
- E rece. - Au bere rece și în Anglia, Connor.
De fapt, bere răcoritoare, în zilele reci.
Mă duc să mai iau un rând.
Cum e să lucrezi la ditamai firma de avocatură?
Mi-au alocat un ditamai cazul. E intimidant.
- Eram agitat aseară, n-am putut adormi. - Te înțeleg perfect.
Prima oară când am fost mobilizat în Kandahar, am avut mari emoții.
Trebuie să-mi dai mereu peste nas, nu?
- Nu mă pot abține. - Nu poți.
Mă duc să o ajut pe Abby.
- Te ajut? - Da. Mulțumesc.
Ce mai faci?
Excelent! De ce mă întreabă toată lumea asta?
- Pentru că te iubim. - Mulțumesc.
Bine.
Acum nu sunt fericit deloc.
Ce facem, atunci? De ce încercăm să forțăm relația asta?
Vorbești serios?
După liceu, ai fugit la New York
pentru că eu n-aveam perspective și voiai mai mult.
- Trace! - Acum vrei să rămâi.
- De ce dai vina pe mine pentru tot? - Nu dau vina pe tine, ci pe noi.
Ți-a plăcut să mă ai alături.
Ai așteptat să-mi bag mințile în cap.
Tu auzi? Ți se pare că asta e o relație sănătoasă?
Așa…
Berea.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
- Noroc! - Noroc!
- Am adus dosarele cerute. - Mulțumesc, dră Keller. M-ai salvat.
Da. Dar spune-mi Margaret.
Mersi. Nu am vrut să fiu îndrăzneț.
- Foarte respectuos. - Poți să-mi spui Connor.
Te reclam la Resurse umane.
- Poftim? - Glumesc.
- Mai bine îți zic O'Brien deocamdată. - Bine, Keller.
Mai vorbim.
Hei!
Ce părere ai despre cazul ăsta de discriminare salarială?
Sunt femeie afroamericană.
Cât timp ai la dispoziție?
Ia loc. Aș vrea să-ți ascult perspectiva.
Uite-l!
Tată!
Bună, scumpo!
Bună, Dennis, Deirdre!
- Mick, ce mai faci? - Bine.
Ce vas frumos!
E o barcă.
Care e diferența?
Tata zicea că barca e o groapă în apă, în care arunci bani.
Pe asta am mai auzit-o. Amuzant!
- Vreți să urcați la bord? - Hai, Dennis!
- Vreau să vorbesc cu Jess. - Nu e nevoie.
Beți ceva. Trebuie să-ți cunoști noul cuscru.
- Ce o să fiți, ca grad de rudenie? - Rude?
Nu e nevoie să scoatem barca.
Putem bea ceva aici, la doc.
- Asta nu pot refuza. - Bine ai venit la bord!
- Intră! - Mulțumesc.
- Pa! - Pa!
Hai să-ți fac un tur!
Mulțumesc de ajutor.
Multe mâini dibace iată ce pot face.
Mie-mi spui? Ultima zi părinți-profesori e foarte dificilă.
Da. Care-s mai răi? Părinții sau profesorii?
Depinde de zi.
Apropo, ai văzut lucrările lui Carrie în ultima vreme?
Puțin. A fost cam retrasă. Bună!
Bună!
Sunt foarte frumoase.
Anul trecut, talentul ei a înflorit. Profesorul de arte frumoase e uluit.
- Incredibil! - Da.
- Carrie, tu ai făcut asta? - Da.
E minunată! De ce nu mi-ai arătat-o și mie?
Pentru că spui că e minunată doar pentru că ești mama.
Nu. Spun că e minunată pentru că e evident.
- Vezi cum face? - Tu ce părere ai?
E bunicică. Dar uită-te la umbră.
N-am vrut să pun lucrarea asta, dar trebuia să expun ceva.
Desigur, trebuie să încercăm mereu să fim mai buni. Știu că vei face asta.
Dar trebuie să înțelegi cât de bună e lucrarea.
E în regulă să fii mândră cu ce-ai făcut.
E bună. Dar următoarea va fi extraordinară.
Te-ai descurcat bine.
A fost bine. Cu următorul elev o să mă descurc mai bine.
Pentru David și Jess!
Fie ca dragostea lor să dureze!
E fin.
Da.
David e un băiat bun.
Da. Își găsește el calea.
Eu cred că și-a găsit-o.
Deocamdată.
Ți-ai construit aici ditamai imperiul, Mick!
Știi ce înseamnă să-l poți da mai departe unui fiu.
- Sau unei fiice. - Sau unei fiice.
E important să-și găsească și să-și urmeze pasiunea.
Exact! Dar trebuie să fie pasiunea corectă.
Dacă zici…
Să discutăm despre nuntă.
Jess și-a dorit întotdeauna o nuntă de vis.
Se juca de-a cununia, în fața casei,
într-o rochie albă, lungă, cu flori în păr.
Un scripcar singur cânta „Ashokan Farewell”
și frații și surorile ei citeau poezii. Foarte frumos.
E drăguț.
Dar și familia Peck visează la o nuntă.
De fapt, e chiar o tradiție.
Nunțile se țin întotdeauna într-un loc pitoresc,
la casa noastră ancestrală din Denbighshire, Țara Galilor.
Membrii familiei vin din toată lumea.
- Pare un coșmar logistic. - Nu e simplu, dar merită efortul.
David se gândește să renunțe la tradiție.
- Nu vrea să se însoare în Țara Galilor? - Până la urmă, va vrea.
Dar acum se gândește că nunta pe care o visează Jess este…
Exact ce își dorește?
Mick, aș vrea să vorbești cu fiica ta.
Explică-i că nu e vorba doar de Țara Galilor, castele și grandoare. E…
Exact ce îți dorești tu.
E un obicei de familie. Nu renunț la o tradiție de o sută de ani.
- O sută de ani? - Aproximativ.
O să văd ce pot face.
E minunat!
Am știut întotdeauna că o să ne înțelegem.
Și nu ne așteptăm să plătiți voi.
Nu?
Nu, facem cinste. E treaba noastră, doar.
Jess ia și ea parte la nuntă. Sau ai uitat?
Sigur că nu.
În mod tradițional, tatăl miresei plătește pentru nuntă.
Și în Țara Galilor, și în Maryland.
Am înțeles. Mi-am oferit ajutorul.
Pentru ajutor!
Te invidiez. Începe un nou capitol din viața ta.
- Mulțumesc, dnă Peck. - Spune-mi Deirdre.
Sau mai bine „mamă”.
Bine. Deirdre.
Mamă.
Căsnicia e un pas însemnat pentru oricine, dar nu te măriți cu orice bărbat.
- Te măriți cu un Peck. - Mă mărit cu David.
Și eu gândeam așa.
Dar când intri într-o familie ca Peck, îți asumi o responsabilitate.
Vine cu multe sacrificii.
- David mi-a explicat. - Sunt convinsă.
Dar trebuie să te asiguri că ești protejată.
- Protejată? - Că nu se profită de tine.
Nu mă refer la David. El e băiat bun.
Dar restul familiei este oarecum…
Cum?
Sunt obtuzi.
Chiar egoiști.
Asigură-te că drepturile tale sunt clare.
- În scris. - Un contract?
Nu neapărat. Un acord.
- Un contract prenupțial? - Dacă vrei…
Am redactat eu ceva. Îl las în camera ta?
- Bine. - Nici măcar nu trebuie să te uiți la el.
Doar să știi că e acolo.
Nu vreau ca nimic să-ți strice fericirea.
Mulțumesc, dnă Peck.
Deirdre.
Mamă.
Îmi place cum sună.
Se pare că avem undă verde cu acest hotel tip boutique.
Da.
Dar dnul Mahăr a decis să adauge și o microberărie, pentru hipsteri.
E un proiect enorm pentru Chesapeake Shores.
Va crea locuri de muncă.
Bănuiesc.
- De ce nu ești mai entuziasmat? - Dezvoltatorul, Evan Kincaid…
- Nu-mi place tipul. - De ce? Am văzut interviuri cu el.
- E isteț și dinamic. - Se crede dinamic.
Textele alea gen „am succes, dar știu de unde am plecat”
sunt chiar enervante.
Mă sună mereu din avion.
E tare încăpățânat. Crede că numai el are idei bune.
Interesant! Are avion, e încăpățânat, nu aduce cu nimeni cunoscut.
- Ce insinuezi, fata mea? - Nimic, tată.
Amintește-mi să mă pregătesc pentru întâlnirea cu Taylor Martin.
Sigur.
- Sigur nu muncești prea mult? - Nu.
Ca să-ți distragi atenția?
De la ce?
Asta tu să-mi spui.
Tată, sunt bine. Apreciez, dar sunt bine.
Microberărie… Microcreier.
Unul dintre asociații noștri are niște păreri interesante despre acest caz.
- O'Brien? - Mulțumesc, Linda.
M-am uitat peste Legea remunerării egale din 1963
și cred că am găsit ceva ce putem folosi.
- Dacă dați la pagina… - Dnă Nelson, programarea de la 15:00.
Mulțumesc.
- Continuă, Connor. - Da.
Dați la pagina 879, vă rog.
- Paragraful B… - Dle Dilpher!
Bună!
Mă bucur că ne-ați ales să vă reprezentăm.
Ca să fiu sincer, am nevoie de un miracol.
Asta nu pot promite, dar lucrez la ceva ce putem folosi.
Ce anume?
S-ar putea să avem o pistă pentru Mick O'Brien.
Ce bun e hamburgerul la grătar! Mersi, tată!
Nu găsești așa ceva în Anglia. De fapt, n-au nimic bun de mâncare.
Nu e adevărat.
Ba da.
Mersi, dragă.
Apropo, tatăl lui David m-a rugat să vorbesc ceva cu tine.
- Da? - Da.
Vrea să vă căsătoriți în Țara Galilor.
Noi vrem să ne căsătorim aici.
O să-i spun.
- Asta e tot? - M-a rugat să te întreb, am întrebat.
E nunta voastră.
Mersi, tată. Te iubesc.
Și eu.
Știți că am vorbit cu dușmanul meu din liceu.
Jerome Trask?
- Știi de Jerome Trask? - Da.
- I-ai spus lui Abby despre Jerome Trask? - Oarecum.
- Îmi citea jurnalul în liceu. - Trebuia să am grijă de tine.
Te vezi cu el în legătură cu postul de dramaturg?
Nu. Cum ați auzit.
Asta dacă nu cumva… exact asta vrea.
Ca să demonstreze că încă mă tem de el. Știi ce?
Dacă asta are în vedere, îi arăt eu lui!
O să mă văd cu el.
Și o să fiu cel mai tare dramaturg rezident de la universitatea aia!
Îmi place să văd că nu sunt cea mai nevrotică din familie.
Nici pe departe!
Bree! Ce cadou inspirat!
- O să ies în evidență la tribunal. - Arăți așa bine!
Adevăr ai cuvântat, arăt bine!
Ai nimerit-o cu cadourile. Ador placa mea de safir cu jubileul.
O să dea foarte bine pe șemineu, la han.
Așa am zis și eu.
- Ție îți place cadoul? - Calendarul ăsta antic e foarte creativ.
Așa m-a poreclit pe mine The London Times.
Gata! E timpul să jucăm Balderdash.
De ce ne obosim? Bree câștigă întotdeauna.
Stau pe bară o tură, ca să aveți o șansă.
Da. Vinovat! Nevinovat! Una din două.
Bine. Am rămas doar noi două.
- Varsă tot! - Ce?
Chiar trebuie să scot informația cu cleștele?
Am fost în Turnul Londrei. Știu cum se face.
Vrei să știi despre mine și Trace?
Da.
Bine.
Să fim sinceri.
Vrem lucruri diferite de la viață. Cred că știi asta.
Țin la două chestii pe lumea asta.
La muzica mea și la tine.
Așa spui tu.
Dar după ce o să mă ai sau după ce vei avea succes cu muzica,
o să găsești un mod ca să-i dai cu piciorul.
Trebuie să înțelegi ce vrei de la viață.
- Pe tine te vreau! Nu auzi? - Tu nu mă auzi pe mine?
Vreau să-ți urmezi visul și să nu te mai ții după mine.
Hai, știu că-ți place.
Amândurora ne place, poate.
Dar nu mai trebuie să încercăm să recreăm ceva
care nici măcar nu trebuia să dureze de la bun început.
Nu crezi asta.
Am avut ceva frumos.
Dar nu e de viitor.
S-a terminat și amândoi știm asta.
Cum de ești așa sigură?
Nu știu.
Poate că suntem mai îndrăgostiți de amintirile noastre
decât de persoana din fața noastră.
Atunci a plecat?
Câteva zile mai târziu.
Îmi pare rău.
Subtitrarea: Cristian Mircea Drăghici
- Din episoadele viitoare… - Ce-i asta?
- Contract prenupțial. - I-ai zis lui David?
Ți-am lăsat o surpriză în cameră.
E o mită, asta e clar.
Legendara Bree O'Brien!
Bună, Jerome!
- Vrei să te invit în oraș. - Jay, nu cred că e o idee bună.
- Plec din oraș. - Nu face asta din cauza mea.
Stăteam din cauza ta.
- E afacerea noastră. - Nu putem risca.
E a treia lucrare pe care o pierdem într-o lună.