Viděli jste:
Traci.
Snažil jsem se Abby volat, ale nespojili jsme se.
Traci, Abby tvůj vzkaz jistě dostala.
Pro tebe. Nevěděl jsem, jestli chceš mluvit nebo ne.
Dilpher byl obžalován. Označil mě jako spoluviníka v tom svém podvodu.
Tvrdí, že jsem schválil podstandardní základy u téměř 200 budov.
- S Tracem je konec. - Já vím.
To, že máme minulost, neznamená, že máme budoucnost.
To vím taky.
Minulost se někdy umí držet.
- Chceme se omluvit za naši tajnou svatbu. -Možná to nebylo správné.
Nelson je žralok a zaútočí, kdy to nejméně očekáváš.
- Ano! - Počkej, nech mě tě požádat.
- Vezmeš si mě? - Ano! Tisíckrát ano!
- Mockrát děkuju, žes mě vzal. - Bude se ti líbit, co ti řeknu.
Chceš svou hru vzít do West End?
- Do Londýna? - Jo.
Děkuju!
Abby, poslyš. Nikam nejdu.
- Nevzdám to s námi. - Traci…
Jo, trochu doprava.
Skvěle, a teď trochu nahoru doleva.
Trochu výš a doprava. Jo, teď zase nahoru doleva.
- Keve, děláš si z nás srandu? - Totální.
VÍTEJ DOMA BREE
Vypadá to skvěle, holky.
Páni, to je ale skvělý transparent.
Není úžasný? Chápete, že ho Carrie udělala doma?
Páni, má talent.
Určitě se to všechno bude Bree líbit? Ty klobouky, čaj o páté?
Když jsem s ní mluvil, chtěla tiché přivítání. Nic velikého.
To je všechno?
- Ahoj! - Jé!
Vítej doma, lásko.
Ahoj!
Koukněte se na tu tvářičku.
Máš tu být až za tři hodiny.
Chytila jsem dřívější letadlo. Chtěla jsem vás překvapit.
Nell bude líto, že nestihla tvůj příchod.
Šla koupit tvůj čaj.
Už žádný čaj. Čaje jsem měla na celý život.
Tvoje babička chystá čaj o páté
s pečivem a chlebíčky s okurkami a všechno, aby tě přivítala doma.
Takže si dáš čaj.
Tak jo, dobře, pro babičku si dám čaj.
Ale mohla bych teď dostat hrnek staré dobré marylandské kávy?
- To jistě. - Děkuju.
Dej mi to.
To mi chybělo.
- Musíš být vyčerpaná. - Jo.
Víš co? Mám pocit, že jsem neodjela.
Taky mi to připadá, že jsem byla pryč milion let. Povídej.
Víš všechno. Na FaceTimu jsme byly tak často, že jsem málem opotřebovala telefon.
Musela jsem si koupit nový.
- Connorovi se v právnické firmě líbí? - Vede si skvěle.
My s Davidem šílíme z příprav na svatbu.
- Dobře šílíte? - Ano.
Všechno v pohodě.
A máma s tátou?
Tráví spolu spoustu času.
Je to divné. Zajímavé, ale divné.
- A ty? - Já? Jsem v pohodě.
Skutečně?
Nezmínilas Trace, Jaye, vlastně nikoho.
- Ne, není moc o čem mluvit. - Nikdy o tom nemluví.
Protože můj život nejsou jen chlapi.
A zaměřuju se na sebe.
Dělám s tátou. Co je na tom zlého?
- Nic. - Ne, je to totálně fajn.
Já se taky soustředím na práci, takže…
Jen to, že to začne nudit, že?
Já to beru jako posílení.
Dobře, fajn.
- Jen jsem si myslela… - Co?
Myslela jsem, že se mezi tebou a Tracem něco stalo, než jsem odjela.
Po svatební večeři Kevina a Sarah.
Abby.
- Je tu Nell s čajem. - Čaj! Dobře.
Málem jsme ji rozmluvily.
Tak blízko.
Může za to čaj.
- Co to děláš? - Dívám se, jak spíš.
- Ještě tě to neunavilo? - Ještě ne.
Víš, co je dnes za den?
Pondělí?
Ano. A dál?
Řekni mi to.
Máme výročí dvou měsíců a třech týdnů.
- To existuje? - No, mohlo by. Na.
Kafe.
To je jako tradiční dárek na dvouměsíční a třítýdenní výročí?
Myslím, že je, jo.
Zamysli se nad tím. Mohla bys být už těhotná.
Mohla bych.
A když to bude kluk,
tak mě napadlo, že bychom mu mohli dát irské jméno jako Finbarr.
Finbarr?
Jo, nebo Ultan, pokud ti Finbarr připadá divné.
Skutečně? Ultan nebo Finbarr?
- Když to bude kluk. Když to bude holka… - Myslím, že budeš skvělý otec.
Ale… jména nech na mě, jo?
Vidím, že tvrdě pracujete.
Zdravím, Lindo. Zabývám se neférovou platovou diskriminací.
- Díky, že jste mi ten případ dala. - Vedete si skvěle.
Budete to mít zítra odpoledne.
To je v pořádku. Margaret, pojďte dál.
Connor O’Brien, skvělý právník, Margaret Kellerová, skvělá právní asistentka.
Velice mě těší. Ukažte, pomůžu vám s tím.
To jsou složky se zákonem o rovnocenné mzdě z roku 1963?
Doufám, jinak mi odeberou můj skvělý titul.
Jen tak dál, Connore. Na partnery jste už udělal dojem.
I na Bobbyho Lewise. A tomu se nelíbí nikdo.
- To je pravda, mě nenávidí. - To nemůže být pravda.
- To je fotka vaší rodiny? - Ano, je.
Taky mám velkou rodinu. Jsem druhá od konce.
Já taky.
Pořád do něčeho zatažen? Berou vás jako samozřejmost?
- Jo. Ale hodně mi toho prošlo. - Vím, co tím myslíte.
- Velmi mě těšilo, pane O’Briene. - Díky. A jsem Connor.
Víš, hodně to znamená, že si tě Lewis oblíbil.
Ano!
Naprosto!
Jo, děkuju. Těším se na naše setkání. Dobře, nashle.
KAVÁRNA U SALLY
Chci vědět o tom telefonátu.
Ale nejprve chci vybavení do pokoje pro hosty pro Davidovy rodiče.
Přijedou Davidovi rodiče?
Ano, a já se snažím být ohledně toho pozitivní, jak jen to jde.
Potřebuju papíry, bloky a propisky.
- Jako bychom byli skutečný penzion. - Jess, vy jste skutečný penzion.
- Zopakuj mi to. - Proč jsi tak nervózní?
- Máme pro ně novinu. - Jakou?
To počká. O čem byl ten telefonát?
Volali mi z Marylandské univerzity.
Zapomnělas dokončit kurz?
Odeberou ti titul? Z toho mám noční můry.
Ne, chtějí, abych byla jejich hostující dramatička.
To je skvělé. Co to je?
Znamená to, že tam budu na semestr učit kreativní psaní.
- Vezmeš to? - Nevím.
O učení jsem už přemýšlela. Bylo by hezké dělit se o znalosti, nebo…
- Ne. - Co?
Hádej, kdo na MU vede humanitní oddělení.
- Mluv. - Jerome Trask.
- Ne! - Ano!
- Nevím, kdo to je. - Jess, můj nepřítel ze střední.
- Mělas nepřítele? - Ano, já… Byl to Jerome Trask.
Byl hrozný. Vedl debatní tým a nikdy mi nedovolil se přidat.
Bylas naštvaná, protože jsi nemohla být
v debatním klubu, ne v roztleskávačkách nebo v košíkové?
Nekritizuj. Střední byla pro mě peklo.
Myslela jsem, že jsem byla jediná s problémy na střední. Bylas jedničkářka.
Jo, prospěch jsem měla v pohodě. Ale společensky to bylo horší.
Nikdy ses nesvěřila.
Mělas svých starostí dost.
Mohla jsem ti pomoct.
Pomohlas tím, žes byla sama sebou.
PENZION V EAGLE POINT
Tak jo. Vybavení je na místě. Kdy vaši dorazí?
- Asi tak teď. - Páni.
- Neměli jsme je zvát sem. - Ne. Musí bydlet tady.
- Jasně. Musí vidět naše podnikání. - A vážit si toho.
Krůček po krůčku.
Je to náš život. Máme právo ho žít, jak chceme.
A proto jim naše rozhodnutí oznámíme v místnosti plné lidí.
- Aby nedělali scény? - Přesně tak. Nenávidí výstupy.
- To zní jako dobrý nápad. - Taky jsem si myslel.
Je čas.
Davide.
- Jess. - Zdravím.
Povím vám, že to nebylo snadné, ale nakonec jsme to našli.
- Ano. - Pojďte dál.
Nepřinese nám váš poslíček zavazadla?
Udělám to.
Bože. Chápu, proč to tu některým lidem může připadat okouzlující.
Děkuju.
A je to tu.
Ahoj.
Mátová s čokoládou. Přesně ta, jakou jsem si přála.
No jo, mámy to prostě občas uhodnou.
Chci, abys věděla, že jsem tu pro tebe, jestli si potřebuješ promluvit.
A taky jsem tu pro tebe, pokud si nechceš popovídat.
Díky, mami.
To byl polibek na rozloučenou, že?
Nemůžeme to jeden druhému dál dělat.
Nemůžeme žít minulostí. Nejsem stejní lidé.
Já minulostí nežiju. Myslím na budoucnost, naši budoucnost.
To říkáš, ale já musím taky myslet na své dcery a jejich budoucnost.
Já tvé dcery miluju.
Jo, já vím.
Abby… jenom se bojíš.
Jo, bojím se. Děsí mě to.
Nikdy jsi nebyl ženatý, Traci. Já ano.
Ten rozvod byl pro holky devastující.
Co když se zase rozejdeme?
To se nestane. Jasné? Tentokrát se nerozejdeme.
To není tak jednoduché. To víš.
Tobě to tak jednoduché nepřipadá, protože všechno příliš komplikuješ.
Dobře.
Ale zasloužíš si být šťastný a já taky,
a tohle sem a tam mě šťastnou nedělá.
- A myslím, že tebe taky ne. - Ne.
Ne, v tuto chvíli šťastný nejsem. Nejsem vůbec šťastný.
Roztéká se.
- Tak. - Dobře.
Ne, myslím, že to musíš posunout o dvě délky nahoru.
- O dvě nahoru? - Jo, o dvě nahoru.
Ne, jdi o tři délky dolů. Ne, dvě zpátky.
- Děláš si ze mě legraci? - Jak ty na mě, tak já na tebe.
Tati.
- Dobře, vzdávám to. - Tak.
Dobře.
- Tak. Myslím, že to je. - Zjistíme to jen jedním způsobem.
Je jen jeden způsob.
Teď to otestujeme.
- Úspěch. - Jo, je to úspěch.
- A tys ho zakusil. - Jo, díky.
Díky za pomoc. Teď vím, že tvou matku nezaskočí gravitace.
Jak to jde s mámou?
Jde to.
Udržujeme to.
- Takže jste se k sobě vrátili? - V tuto chvíli prostě… jsme.
Proč? Vadilo by ti, kdyby ano?
Víš, upřímně,
nejprve jsem si myslel, že ano.
Ale když vás spolu vidím,
mám pocit, že máš jiskru, nebo tak něco.
Máma taky. Takže… ne, nevadilo by mi to.
To je dobře.
- Můžu se tě na něco zeptat? - Jistě.
- Kdy ses chtěl stát otcem? - Když mi tvoje máma řekla, že je těhotná.
- Počkej, Abby nebyla… - Plánovaná?
Ne. My jsme vlastně nic neplánovali.
Možná to byl částečně náš problém.
Protože my se Sarah se už pár měsíců snažíme.
- Skutečně? - Jo.
- Dej tomu čas. Dojde na to. - Myslíš, že na to mám?
- Být otcem? - Být dobrým otcem.
Páni, to je těžká otázka.
„Ten, kdo má ženu a děti, dal štěstí rukojmí.“
- To řekl sir Francis Bacon. - Sir Francis Bacon by se měl uklidnit.
Jo, ale až budeš mít děti, tak to pochopíš.
Tvůj život už nebude jen tvůj.
Už najednou překvapivě nejsi středem vesmíru.
Snažíš se být tím nejlepším otcem, ale občas to prostě nestačí.
Vedl sis dobře, tati.
Jo, doufejme, že ty si povedeš líp.
Jsem si jistý, že jo. Nasadil jsem velmi nízkou laťku.
Ale chci, abys mi udělal laskavost.
Užívej si té chvíle, kdy jste to jenom vy dva,
protože až v tom budou děti, už to nikdy jen vy dva nebudete.
Nadělejte si vzpomínky.
Díky.
Jistě.
Já jsem vás nepřekvapil?
Ne. Ty jediný jsi byl plánovaný.
Micku?
Proč mi voláš, když jsi tady?
No, chtěl jsem tě pozvat na večeři.
Dobře.
A nechtěl jsem to na tebe vybafnout.
- Zveš mě na další rande? - Ano. Musel jsem to na tebe vybafnout.
Moc ráda s tebou půjdu na další rande.
- Výborně. Vyzvednu tě v osm. - To bude skvělé.
Ahoj.
- Mohl bych dát 40 dolarů na dvojku? - Jo. Ještě něco?
Jo, dám si tuhle vodu. Díky.
- Luke? Luke Tatum? - Vložte sem kartu.
Jsem Kevin O’Brien. Na střední jsme spolu hráli košíkovou.
Nevytahujte ji, dokud to neukončí.
No tak, Lukeu. Běhali jsme spolu. Ve čtvrťáku jsi mě porazil ve čtyřstovce.
To si pamatuješ.
Jo, pamatuju.
Dnes by to nebyl žádný závod, jsem pomalejší.
Jak ses měl?
Já…
- Protože po střední ses… - Vypařil?
Jo, tak nějak. Asi jsme přestali komunikovat.
- Jo, to se stává. - Jak dlouho jsi zpátky?
Vem si svou kartu, O’Briene.
Díky za nákup ve Kwik Go.
Těžko uvěřit, že zbývá jen jeden týden školy.
- Deset let uteklo tak rychle. - Ano.
Asi napíšu tvrdý dopis na Ministerstvo času.
- Jo? - Jo.
- Mám adresu, pokud máš zájem. - Ještě o tom pouvažuju.
Takže tě už asi každý den neuvidím.
Pokud…
Pokud co?
Pokud neuvidím já tebe.
Mohli bychom se vídat.
Jayi, já…
Hele, vím, že toho máš teď hodně, a naprosto to respektuju.
- Neptal jsem se na to. - Čehož si vážím.
Chci jen, aby věděla, že jsem tady, až to budeš mít za sebou,
nebo ať už cokoli prožíváš.
Jsi moc milý, Jayi.
To bolelo.
Ze zkušenosti vím, že takovou větu obvykle následuje „ale“.
„Jsi milý, Jayi, ale nemohli bychom být jen přáteli?“
Něco podobného.
Žádné „ale“, jen „milý“.
To beru.
Musím uznat, Davide, že to bylo skvělé.
Moc mi chutnalo to houbové rizoto.
- Jedna z Davidových specialit. - To nic nebylo.
Vidíš? Nic to nebylo. Na kuchařskou školu chodil pro nic.
Dělám si legraci. Bylo to moc dobré.
Dobrý vtip.
Chceme s vámi o něčem mluvit.
- Ano? - Jde o naši svatbu.
Vím, že jste připraveni na obřad v Anglii…
Ve Walesu.
Ale my chceme…
- Ano? - My se chceme brát tady.
V Jessině rodném městě.
Ano?
Ano. A taky nechceme velkou svatbu.
Chceme malý, intimní obřad, s rodinou a přáteli.
Dobře.
Dobře?
Dobře.
Řekli dobře.
Je to vaše svatba.
Pokud se chcete vzít tady, tak v pořádku.
Dáváme vám s mámou naše požehnání.
Dobře, tak…
Tak na zdraví.
Na to si připiju.
Výborně.
Je to moc milé.
Jo. Pohodlné.
Pohodlné?
No tak, Micku, skutečně? Nic víc neřekneš?
Však víš, jak to myslím. Oba se známe. Je to milé.
Myslíš, že mě dokonale znáš?
A neznám? Vím, jaký je tvůj oblíbený film,
tvou oblíbenou zmrzlinu, oblíbeného člena Beatles.
Možná jsem se změnila.
Casablanca, mátová a George.
Pamatuješ si.
Ale tohle platí i naopak. Pane O’Briene. Tak počkej.
Hříšných třináct, čokoládová a Paul.
Pěkné. Dobrá práce.
- Copak je, Micku? - Dilpher.
- Chceš odejít? - Ne.
Byli jsme tu první. Hezky se bavíme.
- Je spousta míst, kde se můžeme najíst. - To je v pořádku.
- Promiň, nechtěl jsem na tebe vyštěknout. - To nic.
Ahoj, Micku, Megan. Říkal jsem si, jestli na vás někde narazím.
- Narazils. - Co tady děláš?
- Jen utíkám před nepříjemnostmi. - A ty se pořád ukazují.
Jo, to je pravda. Hele, Micku, měli bychom si promluvit.
- Promluvit? - Jo, staví proti nám případ.
Žádné „my“ není.
O čem to mluvíš? Jedeme v tom spolu.
- V ničem spolu nejedeme. - Takže to celé hodíš na mě?
Cos provedl, jsi udělal zcela sám. Mě do toho netahej.
Záznamy tvrdí opak. O opaku budu taky vypovídat, když na to přijde.
- Měl bys odejít. - Nikam nepůjdu.
Micku.
Dobře, pojďme.
Ozve se ti můj právník.
- Jsi správný chlap, Micku. - Ale hrozný společník.
Začalo to skvěle.
Máš z Dilphera obavy?
No tak, lásko. Všichni ví, že jsi čestný člověk.
V to doufám.
Hej.
Já to vím.
Na Bree O’Brienovou, mezinárodně uznávanou dramatičku.
A na Connora O’Briena, významného advokáta.
A na Kevina O’Briena, statečného zachránce.
Lidi, doufám, že jste nezačali připíjet beze mě.
A na Abby O’Brienovou, která podivuhodně přežívá práci s tátou.
Ano.
- Na to si připiju. - O’Brienovi jsou na vrcholu světa.
Určitě ti nevadí být tady?
Jo, proč by mělo?
Jednou se mnou budeš muset mluvit.
Jednou.
- Bree. - Jo?
Po dvou měsících v Anglii jsi na to asi zapomněla, ale tohle je studené pivo.
- Je studené. - Hele, v Anglii mají studené pivo.
Mají tam studené pivo za studených dnů.
Potřebuju ho. Přinesu další rundu.
Jaké to je pracovat ve velké právnické firmě?
No, musím dělat na velký případech. Jde z toho strach.
- Včera jsem z rozčilení nemohl spát. - Ten pocit znám.
Když jsem byl poprvé nasazen v Kandaháru, byl jsem děsně nervózní.
Vždycky mě musíš sesadit, co?
- Nemůžu si pomoct. - Ne, nemůžeš.
Jdu zjistit, jestli Abby nepotřebuje pomoc.
- Potřebuješ pomoct? - Ano. Děkuju.
Tak jak se vede?
Skvěle, proč se mě na to všichni ptají?
- Protože tě máme rádi. - Děkuju.
Dobře.
Ne. V tuto chvíli nejsem šťastný. Nejsem vůbec šťastný.
Tak co tu děláme? Proč se do něčeho tlačíme?
To nemyslíš vážně.
Po střední jsi utekla do New Yorku,
protože jsem se nikam neposunoval, a chtělas víc.
- Traci. - Teď, když chceš zůstat,
- mohu najednou za všechno já? - Nic ti nezazlívám. Můžeme za to oba.
A líbilo se ti vidět mě na hraně,
čekat, dokud se nevzpamatuju.
Poslouchej nás. Zní to jako zdravý vztah?
Tak jo!
Pivo.
- Děkuju. - Prosím.
- Na zdraví, lidi! - Na zdraví!
- Tady jsou případy, které jste chtěl. - Děkuju, slečno Kellerová, jste záchrana.
Jsem a jsem Margaret.
Ach, díky. Nechtěl jsem si dovolit.
- Velmi uctivé. - A ty mi říkej Connore.
Oznámím vás na osobním.
- Počkat, cože? - Dělám si legraci.
- Co kdybych ti říkala O’Briene? - V pořádku, Kellerová.
Tak zatím.
Hej.
Co si myslíš o tom případu platové diskriminace?
No, jsem žena a jsem Afroameričanka.
Kolik máš času?
Posaď se. Rád si vyslechnu tvůj názor.
Tady je.
Ahoj, tati!
Ahoj, lásko!
Ahoj, Dennisi, Deirdre.
- Micku. Jak ses měl? - Dobře.
Páni, to je ale krásná loď.
Je to jen bárka.
Je v tom rozdíl?
Táta říkával, že bárka je díra ve vodě, do které se hází peníze.
To jsem už slyšel. Legrační.
- Půjdeš na palubu? - Ale běž, Dennisi.
- Chceme si s Jess promluvit. - Nemusíš.
Běž si dát něco k pití a poznej svého spolutchána.
- Co vlastně vy dva budete? - Rodina.
Nemusíme s ní vyplout.
Můžeme si na šťastný pár připít v doku.
- To neodmítnu. - Tak vítej na palubě.
- Pojď dál. - Děkuju.
- Ahoj! - Ahoj.
Ukážu ti to tady.
Díky za zapsání se na pomoc.
Jo. Víc rukou víc zvládne.
To mi povídej. Poslední rodičovská schůzka může být pěkná mela.
Jo. Kdo je horší, rodiče nebo učitelé?
Záleží na dni.
Mimochodem, vidělas nejnovější výkresy Carrie?
Trochu. Většinou si je nechává pro sebe. Ahoj.
Ahoj.
Je to fakt dobré.
Během posledního roku její talent rozkvetl.
- To je úžasné. - Jo.
- Carrie, to je tvoje? - Jo.
Lásko, to je nádherné. Proč jsi mi to neukázala?
Řekla bys, že je to krásné, protože jsi moje máma a musíš to říct.
Ne, řekla bych, že je to krásné, protože je to krásné.
- Vidíte? To je celá ona. - A co si o tom myslíš ty?
Je to dobré. Ale koukněte na to stínování.
Nechtěla jsem pověsit tenhle, ale něco jsem musela.
Jistě, vždy by ses měla snažit o víc a jistě budeš.
Ale musíš si být vědoma, jak dobré to vlastně je.
Je dobré být pyšná na něco, cos dokázala.
Dobře, je to dobré. Ale příští bude úžasný.
Byls dobrý.
Jo, šlo to. Ale s příštím žákem si poradím líp.
Na Davida a Jess.
Na Davida a Jess! Ať je jejich láska šťastná a trvalá.
To bylo hladké.
To je.
David je dobrý chlap.
Ano, najde svou cestu.
Myslím, že už ji našel.
Pro tuto chvíli.
Víš, ty sis tu vybudoval pěkné impérium, co, Micku?
A víš, jaké to je, když ho můžeš předat synovi?
- Nebo dceři. - Nebo dceři.
Podle mě je důležité, aby našli své poslání a šli si za ním.
Přesně tak. Ale musí to být to správné poslání.
Jo?
Promluvme si o svatbě.
No, Jess si svou svatbu mnohokrát představovala.
A přehrávala si ji na poloostrůvku u domu
v dlouhých, volných šatech s květy ve vlasech.
Osamělý šumař jí k tomu hrál „Ashokanské sbohem“
a její bratři a sestry četli poezii, bylo to vlastně moc krásné.
Jo, to je milé.
Ale my Peckové máme taky své vysněné svatby.
Je to vlastně jakási tradice.
Vždy je to svatba
v domě našeho rodu v Denbighshire ve Walesu.
Sletí se tam Peckové z celého světa.
- To vypadá na logistickou hrůzu. - Není to snadné, ale stojí to za to.
V tuto chvíli se chce David té tradiční svatby vzdát.
- Nechce se brát ve Walesu? - Ale jednou bude chtít.
Ale v tuto chvíli si myslí, že malá Jessina svatbička je víc…
Přesně to, co si přeje?
Micku, napadlo mě, jestli bys nepromluvil s dcerou.
Vysvětlil jí, že jde o víc než o Wales, o zámek, velikášství. Že jde o…
Přesně to, co si přeješ ty.
No, ano. Je to rodinný zvyk. Stoleté tradice se nesmí porušovat.
- Stoleté, co? - Jo, plus mínus.
Dobře, uvidím, co se dá dělat.
To je skvělé.
Vždy jsem věděl, že si budeme rozumět.
A taky neočekáváme, že ji zaplatíš.
Ne?
Ne, pane. Bude to na nás. Je to nakonec naše záležitost.
Ale Jess na té svatbě taky bude, nebo jsi na to zapomněl?
Ne, jistěže ne.
A tradičně svatbu platí otec nevěsty,
ať už je ve Walesu, nebo v Marylandu.
Rozumím. Jen jsem nabízel pomoc.
Tak na pomáhání.
Závidím ti. Vstupuješ do zcela nové etapy svého života.
- Děkuju, paní Pecková. - Říkej mi Deidre.
Nebo ještě líp mami.
Dobře. Deidre.
Mami.
Manželství samo o sobě je velká věc, ale nebereš si jen tak ledajakého muže.
- Bereš si Pecka. - Beru si Davida.
To jsem si taky myslela.
Ale když se staneš součástí rodiny, jako jsou Peckovi, je to velká zodpovědnost.
Hodně to s sebou nese.
- David mi to vysvětlil. - To jistě.
Ale musíš se ujistit, že jsi ochráněná.
- Ochráněná? - Aby tě nikdo nevyužil.
Jistěže ne David. To jsem nemyslela. To je milý hoch.
Ale zbytek rodiny je dost…
Dost co?
Krátkozraký.
Až sobecký.
Takže se musíš ujistit, že tvá práva jsou jasně vyjádřena.
- Písemně. - Smlouva?
Nic takového. Dohoda.
- Předmanželská smlouva? - Tak nějak.
Nechala jsem jednu sestavit. Nechám ti ji v pokoji.
- Dobře. - Nemusíš se na ni ani dívat.
Jen abys věděla, že je tam.
Nechtěla jsem ti pokazit pocit štěstí.
Děkuju, paní Pecková.
Deidre.
Mami.
To se mi líbí.
Vypadá to, že ten hotýlek projde.
Ano.
Ale pan Veliký se rozhodl, že tam vrazí minipivovar, pro trenďáky.
To je dobře. Je to pro Chesapeake Shores velký projekt.
Spousta práce pro místní.
Jo, asi jo.
- Proč nejsi víc nadšený? - To ten stavař, Evan Kincaid.
- Nelíbí se mi. - Proč? Viděla jsem ho na pohovoru.
- Je chytrý a dynamický. - Dělá se dynamickým.
To celé „Jsem pan úspěšný, ale stále přístupný“,
je hrozně protivné.
A vždycky mi volá ze svého Gulfstreamu.
Je paličatý. Myslí si, že jen on má dobré nápady.
Zajímavé. Má letadlo, je paličatý, nikoho takového neznám.
- Na co narážíš, dcero? - Ale na nic, otče.
Pomůžeš mi se připravit na schůzku s Taylorem Martinem?
Provedu.
- Určitě to s prací nepřeháníš? - Ne.
Aby ses zabavila?
Od čeho?
To mi řekni ty.
Tati, jsem v pohodě. Vážím si toho, ale jsem v pohodě.
Minipivovar. Minimozek.
Jeden z našich společníků měl zajímavé názory ohledně tohoto případu.
- O’Briene? - Děkuju, Lindo.
Prošel jsem si zákon o rovných platech z roku 1963
a myslím, že jsem našel něco použitelného.
- Když se podíváte na stranu… - Slečno Nelsonová, vaše 15.00 je tady.
Děkuju.
- Pokračujte, Connore. - Ano.
Když se podíváte na stranu 879.
- Na podsekci B… - Pane Dilphere.
Zdravím.
Jsem ráda, že vás můžeme v těžkých chvílích zastupovat.
Upřímně, potřebuji někoho, kdo dokáže zázraky.
To vám neslíbím. Ale dělám na něčem, co bychom mohli použít.
Co je to?
Možná máme vnitřní přístup k Mickovi O’Brienovi.
Dobrý burger z grilu je skvělá věc. Díky, tati.
To v Anglii není, vlastně žádné dobré jídlo.
To není pravda.
Je to pravda.
Děkuju, lásko.
Mimochodem, Davidův otec mě požádal, abychom si promluvili o svatbě.
- Jo? - Jo.
Chce, abyste se s Davidem vzali ve Walesu.
Ale my se chceme brát tady.
Dobře, já mu to řeknu.
- To je všechno? - Měl jsem se zeptat, zeptal jsem se.
Je to tvoje svatba.
Díky, tati. Mám tě ráda.
Já tebe víc.
Takže ty víš, že jsem mluvila se svým nepřítelem ze střední.
S Jeromem Traskem?
- Ty víš o Jeromeovi Traskovi? - Jo.
- Tys řekla Abby o Jeromeovi Traskovi? - Tak trochu.
- Četla můj deník. - Musela jsem tě chránit.
Takže se s ním setkáš ohledně toho s tím hostováním?
Ne. Přesně tak, ne.
Pokud… to ovšem nebude chtít on sám.
Aby to vypadalo, že se ho stále bojím. Víte co?
Pokud si to myslí, tak to se teda šeredně mýlí.
Já mu ukážu. Sejdu se s ním.
Budu nejlepší hostující dramatička, jakou kdy MU viděla.
Líbí se mi, když vidím, že nejsem nejvíc neurotický člověk v téhle rodině.
To ani náhodou.
Bree. Takový smysluplný dar.
- V soudní síni se budu vyjímat. - Vypadáš skvěle.
Prohlašuji, že mi to sluší!
Páni, ty dárky se ti fakt povedly. Ten safírový jubilejní talíř miluju.
Na polici v penzionu se bude skvěle vyjímat.
To jsem si myslela.
- A co ty? Líbí se ti ten tvůj? - Ten starobylý kalendář je nápaditý.
Tak ho nazývají v The London Times.
Lidi. Pojďte. Je čas hrát Balderdash.
Proč to děláme? Bree vždycky vyhraje.
Dnes se nezúčastním, abys měl šanci.
Ano. Vinna! Nevinna! Jedno z toho.
Tak jo. Jen ty a já.
- Mluv. - Co?
Abby, budu to z tebe muset vypáčit?
Byla jsem v Toweru. Vím jak.
Chceš slyšet o Traceovi?
Chci.
Dobře.
Buďme upřímní.
Oba chceme od života něco jiného. To víš.
Na světě mi záleží jen na dvou věcech.
Na mé muzice a na tobě.
To říkáš teď,
ale jakmile mě budeš mít, nebo jakmile se ti v muzice zadaří,
přijdeš na to, jak to zahodit.
Musíš se rozhodnout, co chceš od života.
- Chci tebe! Copak mě neslyšíš? - Bože… Slyšíš ty mě?
Chci, abys šel za svými sny a přestal chodit za mnou!
Tobě se to líbí.
Možná se nám to líbí oběma.
Měli bychom se přestat snažit obnovit něco,
co nikdy nemělo trvat.
Tomu nevěříš.
To, co jsme měli, bylo krásné,
ale nikam to nevede.
Myslím, že je konec, a oba to víme.
Jak si tím můžeš být tak jistá?
Nevím.
Ale možná oba milujeme víc vzpomínky,
než toho, kdo stojí před námi.
A v tu chvíli odešel?
O pár dní později.
To je mi líto.
Překlad titulků: Roman Placzek
- Uvidíte: - Co je to?
- Předmanželská smlouva. - Řeklas to Davidovi?
Nechala jsem ti něco v pokoji. Překvapení.
Je to jasně úplatek.
Legendární Bree O’Brienová.
Ahoj, Jerome.
- Mám tě pozvat na rande? - Jayi, podle mě to není dobrý nápad.
- Odjíždím. - Nedělej to prosím kvůli mně.
Zůstával jsem tu kvůli tobě.
- Je to naše podnikání. - Nemůžeme riskovat.
Je to třetí zakázka, o kterou jsme tento týden přišli.