LÖFTE I GRYNINGEN
Tack.
- God kväll. - God kväll.
Romain?
Tillåt mig.
- Romain, vad är det? - Jag är döende.
Finns det en läkare på hotellet? Hjälp mig lyfta upp honom.
Sluta! Ta mig till Mexiko. Till Mexiko. Jag vill inte dö här!
Romain, du kan inte mena allvar. Det tar minst fem timmar med bil.
Jag bryr mig inte. Ring efter en taxi.
Jag ska dö i Mexiko. Jag tänker inte dö här.
Det är mitt sista ord. Hitta bara en lösning, Lesley.
Du är trots allt min fru.
LÖFTE I GRYNINGEN
Akta huvudet, älskling.
- Vad skriver du? - Ett testamente, Lesley.
Ett testamente om vad?
En bok. En bok om min mor.
Sänk musiken, är ni snäll.
Jag var 44 år och älskade Frankrike av hela mitt hjärta-
- för Frankrike var mitt enda minne av min mor.
Ingen borde få älska nån annan så här mycket.
Inte ens sin mor.
Skrämde jag dig? Jag visste att du skulle gå här.
- Hur gick det i skolan? - Så där.
Vad? De förstår dig inte.
Här.
En dag kommer du att äga en bil.
Och du är fransk ambassadör.
Krama mig.
Skynda dig hem. Aniela väntar på dig. Skynda dig.
Min mor och jag bodde i Vilnius i Polen. Hon sydde damhattar hemma.
Staden var iskall och snön la sig i drivor längs de grå stadsmurarna.
- Romain, en puss. Hur var skolan? - Bra.
Följ med in i köket. Jag har gjort varm choklad. God varm choklad.
Går inte rocken att ta av? Går den att ta av?
Blås på det. Det är varmt.
Polis!
- Fru Kacew är inte här. - När väntas hon tillbaka?
Hon kommer och går. Hon är dörrförsäljare.
Vad är det fråga om? Vad gör ni i min bostad?
- Nina Kacew? - I egen hög person.
- Era papper. - Jag ska ta dem.
- Är ni från Ryssland? - Moskva.
- Och ni har varit här i...? - Tre månader.
- Vad är det här? - Damhattar. Jag säljer dem.
Sök. Sök igenom allt!
Grannarna säger att ni har stulna föremål här.
Vad gör ni?! Inte den! Var lite försiktigare!
Vad letar ni efter?!
Går ni in i mitt hem utan tillstånd eller förvarning?
Vi fick en anmälan om stöldgods.
Vem anmälde det?
- Är maskinerna era? - Vi tog med dem. Vi har kvitton.
Vidriga svin! Tror ni att ni kan tvinga iväg mig?
Sök bara. Sök igenom allt!
Fortsätt bara! Vi är för rika! Vi har för mycket!
Var är svinet som kallade på polis bakom min rygg? Var gömmer hon sig?
Kom ut! Kom ut!
Se mig i ögonen!
Du vet inte vilka vi är eller vem du har äran att tala med.
Se på honom. Det här är min son. Han ska bli fransk ambassadör.
Författare! Riddare av hederslegionen!
General! Hans kostymer ska sys i London!
Inget har påverkat mig mer än det där skrattet.
Det var ett av mitt livs mest smärtsamma ögonblick.
Ändå har jag det att tacka för allt.
Min mor lärde mig att en människa inte kan göras till åtlöje.
De vet inte vilka de har att göra med.
Vi låter dem inte behandla oss så.
De anar inte.
Min mor var hämndlysten och fast besluten att krossa sina fiender.
Hennes plan var väldigt vågad i en liten stad som Vilnius.
Hon kunde lätt få oss utkastade på gatan igen med våra bylten.
Kom fort! Skynda på!
Nina Kacew?
Min mor var skådespelerska som ung och kände en sjungande skådis.
Alex Gubernatis. Han levde på deken i Warszawa.
Vad roligt att se dig igen, Nina.
Försvinn!
- Det är vackert. - Väldigt vackert.
- Det går aldrig. - Vad menar du?
Vi har inte ens börjat. "Tystnad, mina damer, tystnad."
- Tystnad, mina damer, tystnad. - Gestikulera.
- Tystnad, mina damer, tystnad. - Mer högtidligt. Gestikulera.
Så här. "Tystnad, mina damer, tystnad!"
Tystnad, mina damer, tystnad! Varför måste jag säga det?
För att salongen är smockfull, full av Vilnius rikaste kvinnor-
- som rusar hit för att få möta Paul Poiret.
Sen en dag meddelade hon att självaste Paul Poiret-
- kom från Paris för att inviga Maison Nouvelle-salongerna'
-tisdagen den 6 februari kl. 16.
Välkomna.
Det är fullt. Alla har kommit.
- Jag kan inte gå ut utan en sup. - Skulle Paul Poiret stinka vodka?
Jag behöver en styrketår, Nina. Jag tar på parfym. De känner inget.
- Här. - Tack.
Mina damer. Tack för att ni har kommit i dag-
- för att ta emot Paris störste modeskapare någonsin:
Herr Paul Poiret!
Tystnad, mina damer, tystnad.
Jag är glad över att vara här hos er i dag-
- för att inviga dessa salonger åt en dam-
- vars talang, smak och kunnande givit henne-
- ensamrätt att företräda modehuset Paul Poiret i Vilnius.
En varm applåd för min ambassadör och goda vän Nina Kacew.
Jag vet nu vad hon såg när hon neg.
Hon såg den riktige Paul Poiret lovsjunga sin konstnärliga musa.
Nina har så god smak. Hon sa att bara polska kvinnor-
- kan bära päls med grace och finess.
Sydländska kvinnor har ingen aning.
Berätta om Paris. Ni känner Man Ray, Mistinguett, Maurice Chevalier.
Clotilde på Moulin Rouge älskar mina hattar. Hon säger-
- att de klär en dam så bra att hon lika gärna kan gå naken.
Dagens mode döljer kvinnans kurvor, men titta här. Detta får inte döljas!
Tystnad, mina damer, tystnad!
Nere vid diket en frilla jag har
och hon tycker ofta om att gå med rumpan bar
Nu ska vi för att tacka Paul för att han kom-
- lyssna på en sång som han säkert känner igen.-Romain.
Maison Nouvelle, det förnäma mode- huset invigdes med pompa och ståt.
Redan samma dag for Gubernatis hem till Warszawa.
Snart klädde vi stadens rikaste kvinnor och pengarna vällde in.
Min mor hoppades så att jag skulle bli en virtuos violinist.
Jag var fast besluten att infria alla hennes förväntningar.
Jag förstod inte att hennes drömmar var naiva och omöjliga.
Din tur. Visa oss nu vad du kan.
Jag låter dig inte ge upp.
Du sa att jag var begåvad. Han skulle äta upp sin hatt när han hörde mig!
Du är ju begåvad, Romain.
- Du går tillbaka dit i morgon. - Nej!
Det var en stor besvikelse, men fiolincidenten nämndes aldrig mer.
Nej, inte målare. Du kan inte bli målare.
- Det kan jag, jag älskar att måla. - Han har talang, Nina.
Än sen? Hjälpte talangen van Gogh och Gauguin under deras liv?
- Du ska inte måla. - Jag vet att jag kan!
van Gogh tog sitt liv när han var 35. Även om du är ett geni-
- så krossar de dig. Du ska vara berömd under din livstid.
Musiken och måleriet ströks en efter en.
Så vi hängav oss åt litteraturen. Min mor hade inga invändningar.
Goethe dekorerades rikt, Tolstoj adlades-
- och Victor Hugo blev politiker. Det tilltalade henne.
Visa mig vad du har skrivit.
"Ett skotskrutigt tyg och pang, en explosion."
"Farväl, lilla drake som flyger"... Och sen då?
"...upp i luften. Du trodde att du var stark, lilla kameleont."
Du blir Tolstoj, min son.
Du blir Victor Hugo.
Min mor satsade allt för att göra mig till en världsman.
Slå ihop klackarna. Rak rygg. Böj dig nu framåt.
Låt inte läpparna röra hennes hand.
Jag är Sverdlovskij.
Jag ska vara er lärare. Ni måste titta och lyssna noga!
Sikta!
Eld!
Se så stilig du är!
Jag bär inte den där. Alla kommer att skratta.
Det är stans vackraste päls. Vet du vilka som skrattar? De avundsjuka.
- Det är dumt, se på det här! - Det är grå ekorrsvansar.
Snälla mor!
Jag vet bättre än nån annan vad som är snyggt på dig.
Jag vill att du bär den för mig.
När filmer med Ivan Mosjoukine visades så gick vi på bio.
Ivan Mosjoukine, den store ryske skådespelaren.
Han spelade förste älskare och ädla äventyrare.
Han räddade imperier, segrade med svärd och pistol.
Han räddade vackra fångar och utstod tortyr i tsarens tjänst.
Kvinnor dog av kärlek vid hans fötter.
Jag rös av att tänka på allt som min mor väntade sig av mig.
När jag var skådespelerska i Ryssland spelade jag på teatrar.
Jag spelade med Mosjoukine. Han var berömd redan då.
Vet du vad han sa till mig när du föddes?
Han sa till mig:
"Förutom din son betyder ingenting nåt för dig."
Så jag slutade.
Jag gav upp skådespeleriet för dig.
Ta på dig den.
Titta på mig. Strängare.
Ännu strängare. Som en man.
Men den blicken får du kvinnor att lida. Precis som han.
Jag var nio år när jag blev kär första gången.
Det var en brutal, absolut passion som helt förgiftade mitt liv.
Hon var åtta år och hette Valentine.
Fast besluten att förföra henne gjorde jag som mor lärde mig.
Jag gav henne min strängaste blick.
Vad gör du? Du är konstig.
Är du galen? Knäpp i skallen?
Vill du följa med till kyrkogården?
- Morsgris! - Vi går.
- Var är de andra? - Jag sa åt dem att lämna oss ifred.
- Varför det? - De skulle bara lämna oss ifred.
- Vad ska vi göra? - Jag vet inte.
Jan äter en massa saker för mig. Han åt jord för mig.
- Det kan jag också. - Här har du lite.
Här är en blomma. Ät den.
Och så började mitt martyrskap.
Jag såg er! Vad gör ni?
- Det angår inte dig. - Han åt jord för dig.
- Låt honom vara. - Jag rörde honom inte.
- Vem tror du att du är? - Ingen.
- Sluta! - Är du ambassadören?
Tyst! Jag går tillbaka till festen.
Se nu vad du gjorde.
Ge mig tillbaka den! Ge tillbaka den!
Ge mig den!
Inser du vad klockan är? Och se så du ser ut!
Vad är det här? Har du slagits?
Det finns tre saker som är värda att slåss för.
Kvinnor, ära och Frankrike.
Var det en av de tre? Bravo.
Då förstod jag att kärleken som jag omgavs av hemma-
- inte hade nåt att göra med det som väntade mig där ute.
Hallå! Valentine, är du där?
Ni vet varför vi är här.
Ni får alla en chans. Jag kysser den som äter flest.
- Med skal och allt? - Självklart. Jan, du börjar.
Fy fan!
Du ska få ångra det här! Jag ska ge dig för det här!
Du ska få se! Du ska få!
Jag visste att det inte räckte. Jag måste gå mycket längre.
Jag äter den här för dig.
Då visste barn inget om sexlivets mysterier.
Jag var övertygad om att det var så här man älskade.
Tack, doktorn.
God kväll då, mina damer.
- Är det sant? - Ja.
Romain! Säg att det inte är sant! Säg det!
Åt du en sko för en kvinna?
- Jag älskar henne. - Vad menar du?
Bronskys dotter? Älskar du den lilla slynan?
Gav hon dig presenter?
När du är ambassadör får du världens vackraste kvinnor.
De kastar sig för dina fötter.
De kommer att dö för dig och du ska få dem att lida.
Så nu glömmer du Bronskys dotter.
- Vad vill du? - Kan jag få prata med ambassadören?
Vänta här.
- Vad vill du? - Valentine sa åt mig att hämta dig.
- Är du säker på att hon är här? - Ja.
- Är det han? - Ja.
Jag vet vad som hände med min syster. Valentine.
- Varför känner jag inte dig? - Tyst. Jag ställer frågorna.
Du ska ge fan i henne, för annars sliter jag näsan och öronen av dig!
- Förstår du? Säg "jag förstår"! - Jag förstår.
Jag vet vem du är. Du är son till den där horan som säger-
- att hon ska ta med sin genison till Frankrike för att sälja hattar.
- Varför är ni kvar här? - Man flyttar inte mitt i skolåret.
Är det inte för att de inte vill ha gamla judehoror i Frankrike?
Spring, judesvin! Spring!
Lyssna noga på mig, Romain. Nästa gång nån förolämpar din mor-
- ska du komma hem på en bår. Förstår du?
Även om de bryter varenda ben i din kropp!
Annars är det inte lönt att flytta till Frankrike!
Kom ihåg vad jag sa! Kom ihåg vad jag sa!
Från och med nu så försvarar du mig.
Även om de slår med nävarna. Det är allt det andra som gör ont.
Du ska till och med dö för mig.
Sätt dig. Ät upp din mat.
Fru Podowska är här. Hon vill handla på krita igen.
Med allt hon redan är skyldig?
Där är ni ju. Jag undrade när jag skulle få se er.
Ni vet att jag aldrig är långt borta.
Nina, kan ni ha mina ändringar klara till på fredag?
Fru Podowska, Aniela undrade om vi ska skicka räkningen till er man.
Kära ni... Jag räknar med er diskretion.
Jag betalar räkningen nästa vecka.
Ska vi då inte ha klänningarna och hattarna-
-klara nästa vecka?
Vad insinuerar ni?
Er skuld är stor och vi har inte fått några betalningar på två månader.
Antyder ni att jag inte ska betala?
Säg det. Låt mig få bilda en uppfattning om er.
Nej. Självklart inte. Jag litar på er.
Aniela!
Slå in fruns hattar och ge flickorna hennes klänningar för ändringar.
Skriv upp det på hennes räkning.
Vi var Vilnius ledande modehus, men det syntes inte i bokföringen.
Flickorna ville inte arbeta gratis längre.
- Fogden var här i går och han sa... - Jag bryr mig inte om honom!
Romain. Kom här, min son.
Motgångarna växte och Aniela beslutade att flytta hem.
Avskedet var olidligt. Vi visste att vi kramades för sista gången.
Stanna här. Jag har en viktig sak att ta itu med.
Oroa dig inte. Jag kommer strax.
God dag. Jag söker fru Podowska.
Säg till henne att hennes väninna Nina är här.
Vad vill ni?
Förlåt att jag stör, men jag har inte sett er på salongen på ett tag nu-
- och jag vill veta när ni kan betala er räkning.
Ni förstår, det är svåra tider och jag kan inte betala mina räkningar.
Ni och ert ständiga tjat om pengar. Jag skulle ha aktat mig från början.
Mina vänner varnade mig. Men jag försvarade er-
- trots att ni är judinna. Det var ett misstag.
Adjö.
Så lätt slipper ni inte undan! Tjuv!
Fy skäms! Ni är inte bättre än råttorna som de slår i bojor!
Det räcker. Gå nu.
Jag ska säga till alla i Vilnius att Podowska är en tjuv!
Hoppas du får ruttna i helvetet! Din feta sugga!
Jag kallar på polis!
Romain...
Är du här?
Vi lämnar den här staden. Du ska utbildas i Frankrike.
Jag lovar dig.
Trots en desperat kamp för att rädda firman var slaget förlorat.
Och vi försattes i konkurs.
Gör fröken mig den äran?
- Nej, älskling. - Snälla mor.
- Jag vill inte. - Snälla.
Då svor jag att förändra världen och lägga den för hennes fötter.
Jag skulle ge hennes offer mening och visa mig henne värdig.
Jag skulle viga mitt liv åt denna uppgift.
Lesley, läser du den? Otroligt! Det var då hemskt vad du snokar!
Den är underbar, Romain.
Underbar? Engelsk ironi är pervers.
Det är inte ironi, det är sanningen. Låt mig få läsa klart den.
- Herrn? Hjälper ni oss? - Visst.
Försiktigt.
Kom, hjälp mig.
- Akta! Den är väldigt ömtålig. - Jag ska vara försiktig.
Mitt första minne av Frankrike är bäraren på tågstationen i Nice.
Han bar på kofferten med det sista av vårt ryska silver-
-som skulle säkra vår framtid.
- Vi ska till Avenue Shakespeare. - Jag tar inte den där. Fråga Rinaldi.
- Är ni Rinaldi? - Ja.
- Vi ska till Avenue Shakespeare. - Jag kan inte ta med den där.
Har ni tittat på er bil? Min koffert kan inte skada den.
Sätt dig där bak.
Vissa dar skulle man inte ha lämnat sängen.
Vi är snart framme.
Kom och titta. Kom.
Medelhavet. Synen fick mig att tappa andan.
Sen dess, varje gång jag ser det-
- känns det som om havet bär med sig alla mina sorger.
Samovaren var min mors. Hon var grevinna vid tsar Nikolaj II:s hov.
Hon lyckades rädda detta ovärderliga föremål när...
Ni förstår... Jag kan inte prata om henne-
-utan att överväldigas av känslor.
Ni visar era föremål från deras bästa sida och väcker liv i dem.
- Men ni har ett stort problem. - Vad då?
Får jag vara ärlig?
- Era saker är inte så märkvärdiga. - De tillhörde tsar Nikolaj II.
Fem gånger på två veckor har jag hört det. Ni begär en förmögenhet.
Ingen här i området betalar det.
Förmögenhet? För ett äkta föremål? Ni talar om kopior.
Jag kommer med ett original som har sett blodiga illdåd.
Jag ska föreslå ett partnerskap.
Ni fortsätter att spela ruinerad rysk grevinna.
- Vilket jag är. - Vilket ni är.
Och ni säljer föremålen i min butik till hotellen längs kusten.
- Vilka föremål? - Ringar, klockor, puderdosor.
- Vad får min son och jag för det? - 10 % på allt ni säljer.
För att visa min uppriktighet ska jag ge er ett förskott på intäkterna.
Vi var räddade. Av en fransman.
Här.
Åren gick.
Snart hade min mor montrar med lyxföremål på hotellen.
Hon sålde även lägenheter.
Och hon investerade i Rinaldis nya taxi.
Det var en tid med lugn och ro.
Jag vill inte snoka, men er mor säger alltid att ni är ett litterärt geni.
Det gjorde mig nyfiken. Jag heter Mariette.
- Angenämt. - Angenämt.
Er mor bad mig ta väl hand om er. Jag ska göra allt i hemmet.
Tvätta, stryka, städa... Jag putsar skor och bäddar sängarna.
Allt!
Ni behöver inte lyfta ett finger.
- Ni ska inte lyssna på musik. - Nej, frun. Självklart inte.
Bli inte arg. Det var jag som satte på musiken.
Sätt på den igen då, om du vill.
Det glömde jag säga till er. Jag mötte er mor på marknaden i går.
Hon talar om er som om ni var drömprinsen.
"Min Romain" hit och "min Romain" dit.
Det är så klart för att ni är hennes son, men...
...men efter ett tag så börjar det påverka mig.
Mariette fyllde hela mitt liv från stunden när jag vaknade.
När jag inte skulle till skolan låg jag kvar tills hon kom.
God morgon, Romain.
Det kvinnan vill, vill också Gud.
Och miraklet skedde till slut.
Romain! Vad händer?
- Vågar du röra min lilla pojke? - Men ni sa ju...
Vad sa jag?! Gå, innan jag kastar ut dig genom fönstret! Ut!
Jag vill aldrig mer se dig här!
Romain. Romain, kom hit. Vart ska du?
Kom hit!
Öppna! Om bussen inte fått motorstopp hade jag aldrig fått veta det!
Du hade aldrig sagt det till mig.
Mitt framför ögonen på en mamma. Hur vågade den suggan göra det?
Lämna mig ifred och sköt dig själv!
Jag är trött på att du jämt oroar dig och ska bestämma allt!
Jag kvävs! En vacker dag så rymmer jag!
Dra då, Romain.
Mor sålde ett hus-
- och köparen lät henne göra om det till hotell.
Hon visste inget om hotelldrift, men hon lärde sig direkt.
Hon gick upp vid sex och gick till marknaden, där hon var drottning.
Jag tar den.
- God morgon, Dominique. - God morgon, Nina.
Titta här. Se så fin den är.
- Jag tar tio tunna skivor. - Nåt mer?
Det var allt.
Mor! Mor?
Mor! Kalla hit en läkare!
Ur vägen.
Mor, mår du bra?
- Mor, hör du mig? - Nina, är det bra?
Vad hände?
Är hon er mor? Har hon varit sockersjuk länge?
- Nu förstår jag inte. - Här.
- Varför sa du inget till mig? - Vad angår det dig?
Man kan bli 100 år trots det larvet.
Hur kan jag lita på dig? Du har varit sjuk i två år utan att jag visste.
Döljer du mer? Då kan du lika bra säga det nu.
Ska jag skrika när jag tar en spruta?
Ger du dig själv sprutor?
Håll det för dig själv. Det angår ingen annan.
Inser du vad vinet kostar?
Jag är taxichaffis, inte springschas!
Romain! Gå ut och hjälp Rinaldi och hans korta armar.
Det är bra. Jag tar den.
- God dag. - Fru Kacew, förmodar jag?
Mitt namn är Zaremba. Jag har bokat ett rum.
Ja, herr Zaremba.
- Är ni polack? - Som ni själv, tror jag visst.
Det här är min son Romain. Han skriver böcker.
God dag och välkommen.
Skriver ni redan i så unga år? Imponerande. Själv är jag målare.
Var snäll och skriv in er här. Jag vill ha en veckohyra i förskott.
Visst, inga problem alls.
Herr Zaremba stämde inte med mors bild av den försupne målaren.
Det fanns bara en förklaring. Han var helt talanglös.
Frukost serveras varje morgon klockan 7-9.
Om ni behöver nåt kan ni gå ner till receptionen. Den är i regel bemannad.
- Varsågod, unge man. - Tack. Tack så mycket.
Han hyrde ett rum för några dar, men stannade i ett år.
Herr Romain! Var snäll och stå stilla.
Flytta bak högerbenet.
På stolen. Vila det mot stolen. Er arm... Titta på mig.
Så där. Nu flyger ni.
Titta på mig.
- Jag har kramp. - Bit ihop nu, Romain!
Jag måste bekänna en sak. Jag är intresserad av er mor.
Jag vet hur kär ni är för henne-.
- men jag vore helt nöjd med att vara nummer två.
- Jag hoppas att det inte chockar er. - Inte alls.
Om er mor kunde gå med på-
- att ge mig lite av den ömhet som hon överöser er med-
- skulle ni bli mer självständig. Det är inte bra att vara ende sonen.
Tack. Ni kan gå.
Här är en liten gåva som tack. En av mina enkla målningar.
Tack.
Ta er till hotell Royal i kväll. Då är jag där med mor.
God kväll. Jag beställde en flaska champagne.
Det vore en ära för mig att få dela den med er.
Ja, självklart. Med nöje.
Tycker ni om champagne?
Ja.
En ängel passerade.
Jag tror uppriktigt på att änglar finns.
Romain, bjuder du inte upp din mor?
Frun, får jag lov?
Zaremba som styvfar. Äntligen skulle jag få luft.
Jag kunde kasta mig ut i livet utan att känna skuld gentemot mor.
Mor!
Åh, jösses.
Kom, vi måste prata.
Vad är det?
Han är en bra karl.
- Vem? - Zaremba.
- Kom du för att prata om Zaremba? - Han äger en fastighet i Florida.
Mor. Mor!
Ut! Nu!
Jag kan inte hjälpa dig än. Han kan.
- Jag behöver ingen hjälp. - Är du säker? Du är sjuk.
Jag måste ta examen, läsa vidare och göra min militärtjänst.
Jag är stark, starkare än du tror.
- Zaremba kan hjälpa dig nu. - Sluta prata om Zaremba.
Han kommer alltid att respektera dig och behandla dig som en fin dam.
Jag vet att jag är gammal. Men lyssna på mig, Romain.
Bara en enda gång i livet har jag älskat en man passionerat.
Och han respekterade mig aldrig. Han var aldrig en gentleman mot mig.
Han var en man, inte en liten pojke.
Den där målaren kan dra åt helvete!
Efter att bröllopsplanen spruckit-
- blev tanken på mors död innan jag åtstadkommit nåt helt outhärdlig.
Jag var tvungen att bli ett franskt litterärt geni.
Och skriva ett odödligt mästerverk. Jag tog skrivandet på stort allvar.
Jag skrev klart min fjärde roman som "Francois Mermont".
Precis som den förra refuserades den av förlaget.
Jag tog studenten och mor beslutade-
- att jag skulle studera i Paris för att odla bekantskaper.
Romain, skynda dig. Jag har ont om tid.
En vecka innan jag skulle åka fick mor en troskris.
- Vart ska vi? - Till ryska kyrkan.
- Jag trodde att vi var halvjudar. - Strunt samma, jag känner prästen.
Lova mig att vara försiktig. Lova att inte bli smittad med nåt.
Det lovar jag.
Svär att aldrig ta emot pengar från en kvinna.
Jag svär.
- Nej, snälla mor, jag klarar mig. - Ta dem nu. Ta dem!
Det är sista gången.
Var stark, min gosse. Var modig.
Du kommer hem höjd till skyarna. Jag kan se det för mig.
Undvik idioti och fördomar. Du kommer att förföljas av dem.
Och ha aldrig strumpor med hål. Tar du av skorna inför en kvinna-
-måste du alltid vara elegant.
- Får jag hjälpa er? - Tack.
Han är min son. Han ger sig av för att läsa juridik i huvudstaden.
Han ska bli diplomat, författare och officer i flygvapnet.
Så imponerande.
Adjö då, mor.
- Ett handtag? - Tack.
- Ska jag lägga upp den också? - Ja tack.
- Mor? - Till resan.
Vänta. Vänta. Vänta lite!
Hon ska inte med tåget.
- Hon ska inte med. Stoppa tåget. - Det går inte.
- Snälla ni, stoppa tåget! - Jag måste gå av.
Det är ert fel om jag trillar.
Hallå, herrn! Ni måste hjälpa min mor av tåget!
- Får jag bjuda på en gurka? - Nej tack.
Er mor måste verkligen älska er. Jag heter Brigitte.
- Ni har en vacker accent. - Tack. Jag är svenska.
Brigitte var som sinnebilden av den svenska drömflickan.
Jag heter Romain.
- Angenämt. - Angenämt.
Älskling! Ja! Ja, jag kommer! Jag kommer!
Jag kom till Paris i september 1934 och skrev in mig på juristlinjen.
Hallå?
Kacew! Det är din mor i telefon.
"Jag älskar dig!"
"Ja, ja, ja! Jag kommer!"
"Åh, jag kommer!"
Ja, hallå?
Ja.
Nej, mor, jag behöver inte pengar.
Lugn, jag tar inga småjobb.
Brigitte var vacker och klok och vår korta relation var het.
- Vänta. Jag följer med dig. - Vi ses i kväll. Jag älskar dig.
Ja.-Nej, vänta. Brigitte!
Brigitte! Brigitte!
Sårad och äcklad skrev jag som besatt och försummade studierna.
STORMEN
God dag. Gringoire, tack.
Jag var nästan luspank när jag slog upp veckans Gringoire-
- och såg min novell "Stormen" och mitt namn i feta bokstäver.
Herrn!
Här.
Vad står på? Vem har stängt luckorna?
Fröken Jacobi! Lucien! Vad ska gästerna tro?
Du är berömd! Jag visste det!
- Det här är till dig. - Du är galen!
Tack. Tack, min son.
Jag hade aldrig tjänat så bra.
Jag trodde att min lycka var gjord.
- Ursäkta. - God kväll, herrn.
Vi vill ha ett bra bord och en flaska av er bästa champagne.
Jag åkte tillbaka till Paris och skrev tre nya noveller.
Kacew, din mor!
Jag köpte tidningen igen, men ingenting. Ingenting alls!
- Det är normalt. - Vad menar du?
Folk frågar. Alla väntar på att få läsa det du har skrivit.
- Det är normalt. - Sluta säga att det är normalt.
Pantaloni ordnade festen för dig. Tycker han att det är normalt?
Hälsa Pantaloni att jag vägrade dagtinga.
Jag skulle skriva smörja och jag bad dem dra åt skogen.
Va? Betyder det att du är arbetslös?
Jag tjänar tillräckligt. Oroa dig inte.
- Hur? - Jag skriver.
- Under andra namn. - Andra namn?
- Ja, andra namn. Pseudonymer. - Vilka?
- Vilka vad då? - Vilka namn skriver du under?
Jag har skrivit två noveller den här månaden-
- under namnet... Corthis. André Corthis.
- Corthis? - Ja.
Det är skandal. Tvingar de dig att skriva saker mot din vilja?
- Jag ska skriva till redaktören. - Nej, mor, det behöver du inte.
Men jag ska berätta för alla på marknaden exakt vad som står på.
Okej, bra. Du sköter marknaden, så sköter jag resten.
Jag älskar dig.
Under ett halvår trycktes ingen av mina noveller.
De ansågs vara för litterära och alla skickades tillbaka.
NICE, AUGUSTI 1938
Min älskling. Så stilig du är.
Det måste göras. Du måste åka, min älskling.
Vi köper biljetter åt dig i morgon. Jag har redan köpt patroner.
Jag förstår ingenting. Vart ska jag åka?
Till Berlin.
Till Berlin?
Den där Adolf Hitler måste dödas.
Tro mig, det är den enda lösningen.
Jag har tänkt mycket på det.
Du är en skicklig skytt. Du träffar med första skottet.
Jag kan inte bara åka och döda Hitler.
Om du grips-
- så garanterar jag dig att Frankrike kräver att du friges.
Jag hade inte följt med så noga-
- och kunde inte tro att det kunde bli krig.
Det var stekhett och jag ville vara vid havet.
Jag hade hellre mördat Hitler i oktober. Jag saknade glöden.
Men plikten kallade.
God dag. En biljett till Berlin. I övermorgon.
Ni har tur. Tyskarna ger turister 30 % rabatt. Tur och retur?
Enkel.
Romain! Romain! Romain!
Jag bönfaller dig, gör det inte.
Avsäg dig ditt hjälteprojekt. De kan inte kräva det av ensambarn.
Jag kämpade så hårt med att göra en man av dig.
Och nu... Herregud!
Så gick det till när jag inte sköt Hitler.
Jag blev inkallad 4 november 1938. Min mor var helt till sig.
Rengör huven och propellern före lunchen.
Kacew, du gjorde ett bra jobb där uppe.
Min älskade Romain. När du är fänrik med streck på uniformen-
- kom ihåg att det bara är det första steget mot berömmelsen.
Kram. Din mor.
Kacew, titta här. Titta.
Det är din far. Dröm sött, Kacew.
JUDEHOTET
Efter flera månader kom äntligen dagen-
- då jag skulle få mina fänriksstreck.
Aspirant Leroux, Jacques.
Nr. 1, befordrad till fänrik, posterad i Marrakech.
Aspirant Duval, Léon. Nr. 2, befordrad till fänrik.
Aspirant Guérin. Nr. 27, befordrad till sergeant.
Aspirant Galy, Jean. Nr. 63, befordrad till fänrik.
Officerare och underofficerare, höger och vänster om, marsch!
Av nästan 300 aspiranter var jag den ende som inte blev officer.
Aspirant Kacew, ni stannar här för vidare utbildning. Manöver!
I strid mot alla seder och regler-
- blev jag inte befordrad ens till korpral. Jag trodde jag skulle dö.
Min mor skulle aldrig överleva en sån besvikelse.
Vill du veta varför du kuggades?
För att du är jude och inte har varit medborgare länge nog.
Man måste ha varit medborgare i tio år bara för att få rycka in.
Att bli officer är ännu svårare.
- Jag är fransman. - De tillsatte en kommission.
De diskuterade om de skulle behålla dig eller dumpa dig i infanteriet.
Flygministeriet ville behålla dig, men cheferna här röstade emot.
Du klarade dig bättre än Dreyfus.
Där är han, Nina!
Han är här! Han är här! Min son! Min son!
Vad är det här? Var är dina streck?
Jag ska förklara.
Jag måste prata med min mor.
Jag visste att mor var van vid motgångar-
-men jag ville skona henne.
- Nej, jag är inte fänrik. - Varför inte?
Den ende av 300.
Det är ett disciplinstraff. Jag måste vänta i ett halvår.
Jag förstår inte.
Jag förförde skolchefens fru. Jag kunde inte motstå henne.
Vi ertappades och mannen krävde att jag skulle straffas.
- Var hon vacker? - Ursäkta?
- Var hon vacker? - Du anar inte.
Don Juan! Casanova!
Det är det jag alltid har sagt.
Hennes man kunde ha dödat dig.
300. Den ende av 300. Du är helt enastående.
Mina kära vänner, kära vänner.
Jag kan inte säga varför av hänsyn till vissa betydande människor.
Jag kan inte. Men jag höjer mitt glas-
-för Romain som inte är fänrik.
Det har stor betydelse för oss båda.
För Romain, den ende av 300!
Vissa av er såg fram mot denna stund.
Jag vet att andra har fasat för den.
Men i dag är det Frankrike, ert land som ni framförallt ska tänka på.
För tack vare er...
Kriget tog mig på sängen. Allmän mobilisering utlystes.
Att Frankrike kunde förlora kriget hade aldrig föresvävat mig.
Min mor skulle aldrig överleva ett sånt nederlag.
Romain!
Romain, det är paket till dig!
Kom mamma för att kyssa sin råtta?
Min son!
Ingen son har hatat sin mor som jag hatade min just då.
Kacew! Ska du inte presentera oss?
- Gå och sätt dig i bilen. - Skäms du för din gamla mor?
- Så gulligt! - Nu räcker det.
Ni måste anfalla genast och gå direkt mot Berlin.
- Säg det till dina chefer. - Kapten.
Är han din chef?
Romain, svara.
Ja, kapten de Gache är chef för min division.
Jag sa att du har en känslig hals. Alla planen har öppna sittbrunnar.
- Här. - Sa du det till honom?
Du har rätt. Att bli förkyld där uppe är ju den största risken.
Du klarar dig fint.
Inte ens en flygare av tio kommer att överleva kriget.
Du klarar dig. Hör du det?
Sluta bete dig som om du alltid vet allt.
Lova mig.
- Jag klarar mig. - Kriget är inte evigt.
Det är inte evigt. Och Frankrike vinner.
Frankrike vinner för att det är Frankrike.
Jag måste tyvärr meddela er att vi lägger ner våra vapen.
Jag talade med fienden i går kväll för att höra om vi tillsammans...
Kacew!
- Kapten. - Tyskarna har tagit Paris.
De som flyr till England eller Afrika kommer att ses som desertörer.
- Vad ska ni göra? - Flyga till de Gaulle i England.
- Planet går i kväll. Ska du med? - Jag är med, kapten.
Glöm formaliteterna, Kacew. Vi lyfter när solen gått ner.
Kusten är klar.
Ner!
Hitåt.
Kacew! Kacew!
- Vad är det? - Kontrollen söker dig. Det brådskar.
Gå och hör efter.
Jag hämtar dig efter provturen.
- Skynda dig. - Tack.
- Hallå? - Romain, är det du?
Mitt i allt sambandskaos var det-
- helt overkligt att höra min mors röst.
Det bröts.
- Du kan ringa härifrån. - Tack.
Fröken Jacobi? Det är Romain. Jag vill prata med min mor.
Är hon inte där? Jag pratade med henne nyss.
Vilket sjukhus?
Jag skiter i att hon inte vill att nån stör mig.
Jag såg planet brinna upp. de Gache störtade under provturen.
Min mor hade räddat mig-igen.
Romain.
Här.
Åh, tack. De är så fina.
Jag måste bekänna en sak. Jag sa inte hela sanningen till dig.
Sanningen om vad?
Jag var inte... jag var aldrig...
Kan du ta ett askfat åt mig?
Jag var inte en stor skådespelerska, en tragediskådespelerska.
Jag har inte varit helt ärlig.
Jag var vid teatern, det är sant, men jag kom inte så särskilt långt.
Frankrike är allt som är vackrast.
Därför ville jag att du skulle bli fransman.
Och du blev ju det, inte sant?
Marskalken är en klen gubbstrutt. Det sa jag till dem på marknaden.
Jag sa till dem att min son skulle visa alla de fega kräken.
Du får inte oroa dig. Jag ska kämpa.
- Får hon stanna här länge, tror ni? - Jag kommer och pratar med er strax.
- Kan ni inte säga nåt nu? - Det beror på. Jag vet inte än.
- Ska ni behålla henne eller inte? - Det beror på.
Kan ni inte säga nåt annat? Kan jag prata med en specialist?
- Det är jag. Så inte den tonen. - Jag använder vilken ton jag vill.
Jag ber er att skydda min mor medan jag skyddar det här landet.
Skydda oss? Vad är vapenvilan? Trams.
Den arma tokan tjatar om era bedrifter när ni...
Kalla aldrig min mor för "toka" igen. Förstår ni det? Aldrig mer.
- Har ni en mor? - Inte nu längre.
Ni har en nu. Kvinnan ni kränkte är er mor.
Säg det. Säg det! "Hon är min mor."
Hon är min mor.
Utmärkt. Nu ska ni behandla henne med största tänkbara respekt.
Ni ska vårda, skydda och omhulda henne som vore hon er. Förstår ni?
Min permis var slut.
Då så... adjö.
Ord kan inte beskriva vårt avsked.
Hon hade levt 26 år utan man och skulle se mig som man, inte son.
Glöm inte bort att arbeta nu. Du måste fortsätta skriva böcker.
Jag ska göra allt du vill, men jag behöver mer tid.
Ta hand om dig. Gå till doktorn ofta. Jag försöker skicka insulin till dig.
Oroa dig inte för mig. Jag är en gammal stridshäst.
Om jag har överlevt så här länge så håller jag nog lite till.
Jag måste gå. Seså.
Jag har hört att det finns fransmän-
- som fortsätter kampen från England. Du måste sluta dig till dem.
Jag vet.
Vad det leendet kostade mig kunde bara hon veta-
-för hon log också.
Hon hade gett mig lite av sitt mod och det svek mig aldrig.
- Vad gör du här, Kacew? - Jag ska pissa.
- Rör dig inte. - Skjut mig då, smutsiga jude.
Skjut. De skjuter dig som en råtta.
Skynda dig!
- Tanken är inte full. - Va?
- Vi har max halv tank. - Då kommer vi aldrig fram.
Dra igång motorn.
- Vad gör du? - Jag stannar. Jag kan inte simma.
Äntligen var jag rebell, en hårding. Jag var tillbaka i kriget igen.
Jag kände mors beundrande blick.
Nu började äventyret.
Jag kom till Olympiahallen för att gå med i Fria Franska.
Jag fick min mors första brev.
Älskade Romain. Jag svär att avskedet inte tynger mig.
- Var stark och beslutsam. - Det är jag.
Men vi sitter bara och väntar förtvivlat på att få kriga.
Jag ska berätta vad som hände häromkvällen.
Jag och en ung engelsk poet var på Wellington, en flygarbar.
Kostymen? Min mor ville att mina kläder skulle sys i London.
Vet du vad sedlighetspolisen sa när de tillfrågades om Joyce?
"Han är en irländare som skrev det pornografiska verket 'Ulysses'."
Därför är Ezra Pound en stor inspirationskälla för mig.
Lyssnar du, raring? Du lyssnar inte.
Det jag menar med Ezra Pound är att när du läser det jag skriver-
-så är det som en våg...
Hon talade oavbrutet och såg på mig med sina blå ögon-
- som lyste av idioti. Jag stod inte ut längre.
I går skrev jag: "Livets eld i mig virvlar. Jag måste omfamna den."
Jag är alltid redo att ta emot inspirationen-
- för inspirationen kan ju komma över en precis när som helst.
- Vill fröken dansa? - Gärna. Vad stilig ni är i kväll.
Vilken fin uniform...
Jag har en medfödd talang för att spela teater.
Jag försöker verkligen hitta tillbaka till ett enkelt språk...
Absolut. Nu dansar vi.
Absurt nog slogs jag om en flicka-
-som jag drömde om att bli av med.
Men, snälla raring!
Försvinn och kom inte tillbaka!
Jag trodde att jag var av med min poet efter slagsmålet. Fel.
Flickan levde ett äventyr och ville ha mer.
Vänta! Han vill ha en duell.
En duell? Det är mörkläggning. Ingen bryr sig. Ser han inte det?
Jag kunde inte låta dem håna Frankrike-
- eller avvisa den polska hederkodexen.
Utmärkt. En pistolduell, tio stegs avstånd.
Du kommer att döda honom. Jag känner det.
Om jag vinner erkänner ni förlusten. Jag vill inte döda er alla tre.
Säg att jag ska döda honom och köra upp den polska flaggan i hans röv.
Det blir han som skjuter dig. Det är mellan er två, det är allt.
Inta era positioner!
Sikta!
Eld!
Herregud! Herrejestanes!
Jäkla idioter. Polisen och Frankrike är allierade.
Bara en idiot hade velat att vi dödar varandra.
Min poet ville absolut ringa efter en ambulans-
-och jag greps av militärpolisen.
Polacken som ni sårade sa att det var en olycka.
Vi blir alla galna. Vi ser dem förstöra London. Vi vill kriga.
Är det er förklaring till det som hände?
Vi behöver piloter i Afrika. Om ni vill undvika krigsrätt-
-ger ni er av dit i morgon.
Pusjkin dog i en pistolduell. Han hade inte din tur.
- Vad då för tur? - Skyttekursen hos Sverdlovskij.
De där polackerna visste inte att du lärde dig skjuta av Sverdlovskij.
Nej. Nej, det visste de inte.
Du har inte skrivit nåt på månader. Vet du vad det betyder?
Det betyder inget alls. Ingenting!
Det är krig. Jag gör allt du begär av mig.
Du måste skriva. Hur ska du bli en stor konstnär om du inte gör nåt?
Ja.
Ja, du har rätt. Jag ska bli en stor författare.
Jag ska vinna kriget och bli diplomat.
Fransk ambassadör. Diplomat och ambassadör.
Så ska det bli.
Det lovar jag dig.
Fick du insulinet jag skickade?
I Afrika hamnade jag i Bangui.
Kriget var avlägset. Vi försvarade ett område hotat bara av mygg.
Medan jag väntade på kriget skrev jag "Europeisk uppfostran".
Varför dansar du inte? Gör du dina läxor?
Sluta med det där och kom och dansa med oss.
Vill du ha lite roligt?
Vad är det?
Jag kan inte mer. Jag kan inte mer.
Jag kan inte. Res dig upp.
- Vem är du? Knackar du inte först? - Är inte det här bungalow 17?
Placerade de dig här utan att säga nåt till mig? Det är inte sant.
Det där är mina saker. Res dig upp.
- Ge mig mina pengar. - Va?
Inte mitt fel att den slaknade. Ge mig mina pengar. Sno på nu!
Ser du vad ditt tjafs kostar mig? - Här.
God natt.
Jag får titta.
Vatten?
Sylt? Är ni hungrig?
Det är gott.
Kvinnans ansikte var min mors trötta och gamla ansikte.
Ni måste visa mig var ni bor nu.
Hon var ensam och övergiven.
Jag hittade henne. Hon är skadad i benet.
Var hittade ni henne?
Ungefär en timmes ritt härifrån. Hon är skadad i benet.
Vi har letat efter henne i två dar. Tack för att ni räddade henne.
Tack så mycket.
Jag fick den jäveln!
Min älskade son, du måste skriva en bra bok.
Den kommer att ge dig tröst under den tid som nu följer.
Ge mig tid! Ge mig tid, mor!
Tänk inte på mig och oroa dig inte för mig.
Du måste vara modig.
Du har alltid varit en konstnär. Jag älskar dig. Mor.
Kom nu.
Vi skickades till Libyen för det andra fälttåget mot Rommel.
Drick inte sörjan!
Kacew! Hur är det fatt?
Hur mår ni? Ska vi underrätta er mor?
Säg ingenting till min mor. Kapten, jag får inte dö här.
Vi ska göra vårt bästa, men ni borde kontakta en i er familj.
Jag fick tyfus. Läkarna trodde inte att jag skulle överleva.
Ni får inte låta min mor dö här med mig-
- på den här pesthärden till skitsjukhus!
Er mor är inte här.
Jo, det är hon. Hon är här inne!
Förstår ni? Förstår ni?
Hon är här.
Ni borde skriva till henne.
Jag sa till dem att inte störa dig.
Jag kom för att du får mig att framstå som en idiot.
Jag lovade alla att du skulle rädda Frankrike.
Att du skulle komma hem till Nice med en roman.
Och så hittar jag dig här som en lat odugling.
Jag började skriva på en bok: "Europeisk uppfostran".
Den heter det. Den handlar om motståndsrörelsen.
- Och om kärlek? - Ja.
Du måste skriva klart den.
- Hela världen kommer att läsa den. - Men jag är sjuk.
Och? Slutade Maupassant skriva för att han fick syfilis?
Slutade Napoleon att erövra för att han fick malaria? Nej!
Du tror på allt som läkarna säger.
- Det är inget fel på dig. - Jag har ingen ork.
Det är möjligt.
Men du ska kämpa ända fram till segern.
- Och jag förbjuder dig att dö. - De låter oss inte kriga.
Du kommer att få kriga.
Och när du kommer hem till Nice ska vi gå på Promenade des Anglais.
Och alla kommer att ropa:
"Hylla denna kvinna!"
"Hennes son kom hem från kriget efter en ärofylld insats."
Männen lyfter på sina hattar för mig medan de sjunger "Marseljäsen".
Vad gör ni? Kom tillbaka, Romain!
- Romain, lägg er nu. - Lägg er själv.
Fänrik Kacew, general! Jag ser att ni strök mig från listan med de levande!
Underofficerare hälsar inte på mig. Även de meniga ignorerar mig.
Jag är fänrik i flygvapnet, son till Nina Kacew och Frankrike-
- och jag protesterar inför hela Europa!
Ni utnyttjar er ställning. Varför? För att ni heter de Gaulle?
Missförstå mig inte. Jag kräver att få bli återinsatt-
-i de levandes armé!
Romain, vakna.
Doktorn! Doktorn!
- Min man är... - Vad är det med honom?
- En tumör i hjärnan. - Har ni undersökts?
Jag är döende, Lesley. Du får ärva huset.
Det är hans huvud och öron.
- Vad heter ni? - Romain Gary.
Den franske författaren?
Herr Gary, ni måste beskriva era symptom för mig. Hur började detta?
Jag jobbade... Mitt huvud och mina öron började värka mer och mer.
- Vad har ni stoppat i öronen? - Det var sånt oväsen.
Vad har ni stoppat in?
- Bröd. Vetebröd. - Har du stoppat in bröd i öronen?
Ligg helt stilla. Vad i all världen är det här?
Guacamole. Brödet var för torrt.
Ni har fått akut öroninflammation på grund av den här proppen.
- Jag tvättar och ger er antibiotika. - Ni måste undersöka min hjärna.
Er hjärna fungerar fint. Ni kan fortsätta skriva.
Jag vill prata med en specialist.
Vi håller kvar er för observation. Jag ska hitta en sal åt er.
Guacamole...!
I augusti 1943 togs min division till Hartford Bridge i England.
Äntligen skulle jag få kriga.
Bauden. Jag är skytt. Är ni den nye navigatören?
- Ja, Romain Kacew. - Va? Jag trodde att ni var död.
- Känner ni honom? - Klart jag får den knäppgöken.
Mor, förhållandena här på basen är hårda.
Nätterna är iskalla. Jag skriver med rock och kängor på.
Boken är halvklar, men vissa dar är det så svårt att arbeta.
Förra veckan förlorade vi sju plan över Charleroi.
Jag tänker på dig. Jag älskar dig. Romain.
Min son, du kommer klara dig och du skriver klart din bok.
Du kommer att lyckas och segra. För det är så jag har fostrat dig.
Hur kan du skriva på natten?
Vi ska upp om fyra timmar och du skriver.
Som om inget av den här skiten fanns.
Jag jobbar hela nätterna.
"Europeisk uppfostran" är snart klar. Det går framåt.
Min fine son. Vi läser med stor beundran om dina bedrifter.
Jag berättade allt för dina professorer.
Glöm inte att skriva på din bok. Du skriver klart den fort, jag vet.
Då får världen se din talang. Jag är stolt över dig.
Leve republiken. Leve Frankrike!
SLUT
- Där är han! - Kacew!
Kacew, titta på mig! Det är till general de Gaulle!
- Vad händer? - Britterna vill ge ut din bok.
Kacew, ett leende för pressen!
Jag sprang för att telegrafera nyheten till mor.
Min bok skulle ges ut i England med titeln "Forest of Anger".
Äntligen hade jag uppnått nåt för henne. Jag var född.
Kacew. Ett brev till er.
Kom ihåg att du inte behöver mig. Nu är du en man, inte ett barn.
Gift dig fort, för du kommer alltid att behöva en kvinna vid din sida.
Däri ligger kanske skadan som jag gett dig.
Tänk inte för mycket på mig. Jag är vid god hälsa.
Dr Rosanoff är mycket nöjd med mig. Han bad mig hälsa.
Jag läste brevet igen i jakt på en kommentar om min bok. Inget.
Hon ignorerade den helt.
Mor, jag vet att du föredrar hjältedåd framför litteratur-
- men jag trodde att min första utgivna bok skulle glädja dig.
Jag flyger dagligen och mitt plan fylls med kulhål.
Du ville se mig som hjälte. Jag gör mitt bästa.
De slaktar oss. Jag går ner.
Langer, hör du mig?
Jag ser inget!
Stig!
Langer! Langer!
- Bauden? - Vi måste hoppa.
Jävlar!
Jag kan inte... Jag kan inte öppna luckan.
Hoppa. Ni kan klara er.
Ingen hoppar. Vi är nära målet. Vi släpper bomberna och styr hem.
- Det går inte! Jag är blind! - Vi släpper bomberna och styr hem.
Vi närmar oss målet.
Öppnar bombluckan.
Tre, två, ett. Bomberna släppta.
Vi måste stiga nu, Langer! Högre, högre, högre!
Lyssna på mig. Jag styr dig.
Boston-C till tornet. Piloten är blind och navigatören skadad.
Gå ner sakta.
Vi är ur kurs. Mer åt vänster! Mindre gas!
Försiktigt. Nu tar vi mark.
Det var första gången i RAF:s historia-
- som en blind pilot landade sitt plan.
General de Gaulle gav mig Befrielsekorset för min bedrift.
Äntligen kunde jag stolt åka hem.
Min bok hade gett min mor lite konstnärlig ära-
- och jag kom hem med den finaste militära utmärkelsen.
Invasionen kom. Kriget var snart slut.
Paris martyriserades, men Paris är nu befriat.
Min älskade son. Vi har varit skilda åt i många år.
Jag hoppas att du förlåter mig när du kommer hem.
Jag hade inget val. Jag gjorde allt för att du behövde mig.
Jag mår bra. Jag väntar på dig.
Vad hade hon nu gjort för dumt? Hade hon gift om sig?
Jag ilade mot Nice.
Jag tog jeep efter jeep till Toulon och sen vidare till Nice.
Hela jag längtade efter staden, huset-
- och de öppna armar som väntade på mig.
- Vad är det? - Det är Romain, Ninas son.
- Här bor ingen Nina. - Vänta. Nina Kacew.
- Vem är han? Vad vill han? - Jag är Romain, Nina Kacews son.
- Här bor ingen Nina Kacew. - Detta var hennes hotell.
Ni måste ha gått fel.
Fröken! Snälla ni...
Min mor Nina Kacew. Är hon här på sjukhuset?
- När las hon in? - Vet inte. Hon är diabetiker.
- Dr Rosanoff är hennes läkare. - Dr Rosanoff är hos en patient.
Vänta!
- Dr Rosanoff? - Där inne.
Vet ni var min mor är?
Fortsätt utan mig.-Följ med.
Vad händer? Var är hon?
Er mor är död.
Nej... Varför säger ni så?
Hon dog för tre år sen.
Inte alls. Hon skrev till mig. Jag fick ett brev för några dar sen.
Hon skriver till mig.
Nej.
De sista dagarna skrev hon 250 brev.
Hon skrev i sin säng dygnet runt.
Jag skickade dem till hennes vän i Schweiz-
- som skulle skicka dem till er när hon var död. Regelbundet.
Ett eller två i veckan.
Hon sa att ni inte skulle överleva om ni fick veta att hon var död.
Ja. Det viktigaste...
Jag gjorde allt som hon begärde av mig, Lesley.
Jag gjorde allt.
Och ingenting.
Författare, pristagare, konsul, fransk ambassadör-ingenting.
Kungar, aktriser, pengar... Till och med den här.
Inser hon hur svårt det är-
- att få sina kostymer sydda i London? Nej.
Nej, hon bara försvann.
Hon dog utan att veta nåt om det.
Nej.
Hon får aldrig veta att jag infriade mitt löfte.
Den här boken är det enda som du kunde ha gjort för henne.
En mors kärlek är ett löfte som livet ger, men aldrig infriar.
Efter det är du dömd till att lida nöd tills du dör.
Varje gång en kvinna kramar dig och trycker dig till sitt hjärta-
-så är det bara rester.
Förtjusande armar sluter sig om din hals.
Mjuka läppar viskar om kärlek.
Men du vet bättre.
För du har varit vid källan och du har druckit den torr.
Romain Kacew blev Romain Gary.
Han skrev 34 romaner och regisserade två filmer.
Han fick två Goncourtpriser, ett i eget namn och ett som Emile Ajar-
-som den förste franske författaren.
Efter Lesley Blanch gifte han sig med Jean Seberg. De fick sonen Diego.
Romain tog sitt liv 66 år gammal.
Hans aska ströddes i Medelhavet precis som han hade önskat.
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service 2018
Ansvarig utgivare: Kim Philipsen