Pojď ke mně.
Anděli strážný.
Duchu útěchy.
Duchu jakékoli nebeské sféry.
Kdokoliv.
Slyš mé volání.
Pojď ke mně.
Ty.
Probudila jsi mě z věčnosti temnoty.
Ty... Ty...
Nejsi určena pro živé.
Nejsi určena pro lidstvo.
A budeš se mnou navždy?
Přísaháš?
Přísahám.
O NĚKOLIK LET POZDĚJI
Thomasi.
Thomasi!
Co je, má lásko?
Co je?
Nic. Já...
Zdálo se mi... Já...
Pojď sem.
Není čeho se bát, hmm?
Naše líbánky byly příliš krátké.
Sundej si boty.
Kéž bych mohl zůstat, lásko moje.
Jak jsem si zasloužil takovou milující manželku?
Ellen.
Říkal jsem ti, abys ji nepouštěla do postele.
Jsem celý od její srsti.
Ale Greta to tu miluje.
Přeje si, abys zůstal také.
Dnešek má pro nás nejvyšší důležitost.
Ještě minutu.
Opravdu musím jít.
Na shledanou.
On už má postavení.
Pošlou ho pryč.
Dobré ráno.
Promiňte.
NĚMECKO 1838
Knock a spol. Realitní kancelář
Zdržel jste se čtvrt hodiny.
Odpusťte mi, pane.
Prosím o prominutí, Herr Knock, za mou nedochvilnost.
Vaše zpoždění je prozřetelností, můj chlapče, prozřetelností.
Pojďte dál, pojďte dál.
Účet se stále připravuje.
No, já děkuji, pane, že mě berete v úvahu.
Když se zprávy o vaší nedávné svatbě dostaly k mým uším,
věděl jsem, že je to prozřetelnost.
Nový manžel potřebuje novou mzdu.
Jste příliš velkorysý, pane.
Dovolte mi, abych popřál i vaší ženě.
Děkuji, pane.
Ona je opravdu nádherná.
Podobnou nenajdete.
Je téměř...
sylfa (éterická).
Ano. Děkuji, pane.
A jsem velmi dychtivý pracovat
na čemkoliv, kde bych se mohl
pro firmu plně angažovat.
Vskutku, vskutku.
Prozřetelnost.
Teď jsem měl jednání s jedním cizím hrabětem.
Velmi stará linie šlechty.
Velmi stará a... výstřední.
Chce získat dům tady, v našem Wisburgu.
- Ach, ano?
Je jednou nohou v hrobě, abych tak řekl.
No, moc rád pána doprovodím
a doporučím mu naše nemovitosti.
Už jsem vybral Grünewaldské panství.
Odpusťte mi, pane, není to, no, ehm, zřícenina?
Vyžádal si starý domov,
a bude platit velice štědře.
Zítra se s ním tedy setkám, ... v devět hodin?
Je zde ale zvláštnost.
Je příliš slabý, aby mohl cestovat,
takže musíte cestovat za ním.
Chápu.
Žije v malé zemi na východ od Čech,
izolovaný v Karpatských Alpách.
Oh.
Bude to skvělé dobrodružství, chlapče.
Vskutku.
Hm, možná by hrabě provedl transakci tady, až dorazí?
Ach ne, je to příliš naléhavé.
Trvá na tom, abychom mu nabídli agenta...
z masa a kostí.
A odmění vás královsky, chlapče, královsky.
Zajistěte tuto transakci a zajistíte si své...
oficiální postavení ve firmě.
Děkuji, pane. Děkuju.
Nezklamu vás.
A jaké bylo jméno hraběte?
Orlok.
A já budu muset vyrazit zítra,
jelikož je to šestitýdenní cesta.
Ale Harding velkoryse souhlasil,
že bude o tebe pečovat až do mého návratu.
Proč jsi zabil tyto krásné květiny?
- Co? - Nic.
- O čem to mluvíš? - Odpusť mi.
No, dáme je do vody.
Za pár dní stejně uvadnou.
- Vyhoď je. - Co?
Vyhoď je!
co si...
Nemůžeš odejít.
Co se děje?
Musím ti říct svůj sen.
Ellen, už jsme ty potíže hodily za hlavu.
- Musím. - Prosím.
Žádné další tvé vzpomínky na dětství.
- Lékaři radili, aby se nikdy... - Ne.
Byla to naše svatba.
Ne však ve zdech kaple.
Nad námi byl neproniknutelný hromový mrak
venku za kopci.
Vůně šeříků byla v dešti silná a...
když jsem přišla k oltáři...
ty jsi tam nebyl.
Přede mnou, celá v černém,
stála...
Smrt.
Ale byla jsem tak šťastná.
Tak velmi šťastná.
Vyměnili jsme si sliby, objali jsme se,
a když jsme se otočili,
všicni byli mrtví.
Otec a... všichni.
Zápach jejich těl byl strašný.
A...
Ale nikdy jsem nebyla tak šťastná
jako v té chvíli...
jak jsem se držela za ruku se Smrtí.
Nikdy tyto věci nevyslovuj nahlas.
Nikdy.
Je to jen bláhový sen.
Jako tvé přízraky minulosti.
Všechno je v pořádku.
Předznamenává to pro nás něco strašného.
Podívej, až se vrátím,
konečně se vypracuju.
Koupím nám pěkný dům s vlastní se služkou...
Nic z toho nepotřebujeme.
Přeji si, abys měla všechno, co si zasloužíš.
Nesmíš odejít. Příliš tě miluji.
Prosím, přestaňte.
Nikdy od našich školních dnů, Tome.
Od mého dědečka, to nejlepší. Ne, ne, to bych neměl.
Stojí za to oslavit vaše dobrodružství.
Děkuju.
Mm.
- Závidím ti. - Mm.
Já závidím tobě.
Opravdu si převzal otcovo místo.
To je neuvěřitelné.
Ta zatracená zodpovědnost je drtivá, Thomasi, drtivá.
Samozřejmě, že je neslušné si stěžovat
se všemi těmi výdělky, ale požadavky trhu
rostou rychleji než ta zatracená loděnice.
A mé dvě dívky... dvě, Tome.
Já... je miluji víc než celý svět.
A... neříkej o tomhle Ellen
nebo mojí Anně, ale čekáme další.
- Mm-hmm. - Gratuluji.
Hej, tys vždycky byl říjivým kozlem.
- Já jí nemohu odolat. - Mm.
A kdy plánujete děti vy?
Když už nebudu chudák.
Friedrich, když budu mít, chci říci,
budu schopen ti vrátit
- peníze, které si mi půjčil. - Už ani slovo.
- A Friedrichu? - Hmm?
Dávej pozor na Ellen.
Skoro mě prosila, abych tu zůstal.
A odhodit stranou tuto skvělou příležitost?
Bojím se její minulosti, melancholie se jí vrací.
Přirozeně. Její temperamentní mladý manžel
nechal její postel studenou.
Moje milé, je čas jít spát.
Tati! Tati!
Ne!
Poslouchejte svou matku.
Čas je prostě tady. Dost už.
- No tak. Dobře. - Pojď.
Nemůžeme! V pokoji je příšera!
Tati! Tati!
Nenech mnou nakrmit toho netvora.
Bodni ho!
Promiňte, ale já musím ulovit monstrum.
Sám jsi dokonalé dítě.
- Dobrou noc. - Dobrou noc.
Jdeme nahoru. Pojďte.
Tati, prosím, zůstaň s námi!
Zůstanu s vámi dokud tvrdě neusnete.
Slyším, jak dýchá. Pod mým lůžkem!
Nesmysl, miláčku. Jste v bezpečí a zdravé.
Odpusť mi.
Ty fantazie jsem nechala za mnou.
Opravdu.
A máme jeden druhého.
Vaše lordstvo, vše je tak, jak jste požadoval.
On bude brzy ve vaší moci
a já se zde budu věnovat
objektu vaší smlouvy!
- Jsem na tebe pyšná. - Mm.
Prosím, ochraňuj se.
Máš ve mne tak malou víru?
Pošlu ti svou veškerou víru.
A piš mi každý den.
Budu. Slibuji.
Pamatuj, že je to všechno pro nás.
- Miluji tě. - Miluji tě.
Sbohem.
Děkuju.
Dobře.
Promiňte. Promiňte, ne.
Co je to za štěkot?
Vypadněte, vy špinaví cikáni!
Přinášíte ostudu mému hostinci.
A ty mi přinášíš potíže.
Oh, odpusťte mi. Já jen chci zůstat na jednu noc.
Mám audienci na hradě.
Hrad Orlok, za průsmykem Árnyék...
U všech bohů, nikdy nemluvte o tom hradu.
Vraťte se do své země, cizinče.
Zavřete huby!
Ať vás svatá Boží mysl pošle k čertu !
Jsem unavený, prosím vás.
Jdi.
Zaplatím dvojnásobek stravného.
Vyháním tě, vyháním tě česnekem.
Prosím, prosím, nechoďte tam.
Pozor na jeho stín.
Stín vás zahalí do noční můry.
Jste vzhůru, ale je to sen.
Není úniku.
Modlete se.
Modlete se, modlete se.
Požehnej tomuto panenskému dítěti.
Požehnej jí.
Veď našeho hřebce k nečistému duchu.
Upír!
Upíří hrob!
Upír!
Najdi jeho ocas!
A jeho kopyta!
Ticho!
Ať tě Bůh roztrhá!
Ne, pro smilování Boží!
Haló?
Můj kůň?
Jdete pozdě.
Půlnoční hodina uplynula.
A všichni mý sluhové odešli.
Odpusťte mi, hrabě.
Nechte tam své vymoženosti.
Vyložte smlouvu a posaďte se.
Nepřál byste si počkat do rána?
Přeji si, abyste udělal, co žádám.
Ano.
Samozřejmě, pane.
„Můj pane.“
Promiňte, pane?
„Můj pane.“
Budu oslovován
jak si to žádá čest mé krve.
Ano, můj pane.
Odpusťte mi, můj pane.
Prosím...
posaďte se.
Děkuji, můj pane.
Jsem velmi netrpělivý
si prohlédnout vaše smluvní dokumenty.
A mou korespondenci
s vaším zaměstnavatelem, Herr Knockem.
Dlouho jsem na ně čekal.
Samozřejmě, můj pane.
Napijte se.
Mám, můj pane... mám otázky
o neznámých zvycích vašich
venkovanů a poutníků.
Včera večer jsem viděl...
nebo spíš věřím, že jsem viděl bandu cikánů.
Odvážili se do malého březového háje a...
Bojím se, že zde se ještě
držíme mnoha pověr.
To se může zdát zaostalé
pro mladého muže s vaším vysokým vzděláním.
Tihle cikáni, oni exhumovali mrtvolu.
Je to jejich nečistý rituál.
Jaký druh rituálu...
Už o tom nemluv!
Jak se těším na odchod do důchodu
do vašeho města moderní mysli,...
která nezná a
ani nevěří na takové morbidní pohádky.
Jezte.
Jste ženatý, Herr Hutter?
Dávejte pozor na to, co děláte.
To nic.
Mohl bych vám s tou ránou pomoci.
Pojďte k ohni.
Váš obličej odráží, že vám není dobře.
Počkejte na mě!
Pozor, děti.
Držte se dál od té špíny.
Chyť mě!
Cítíš se někdy jako bys nebyla...
jako bys ani nebyla člověk?
- No, já... - Chci říct, že
nejsi jakoby přítomná ani živá,
jako bys byla vedena cizí vůlí jako panenka,
a někdo nebo něco mělo sílu
vdechnout ti život,
a hýbala tebou.
No samozřejmě, my všichni se občas cítíme trochu mimo.
To nemyslím. Je to... je to, jako by tu bylo
něco příliš strašného nebo těžkého na vysvětlení.
- Myslíš Boha. - Ne, má milá Anno.
Já...
Podívej se na nebe. Podívej se na moře.
Nikdy tě to nevolá, nenaléhá na tebe?
Něco je na dosah ruky.
To je jeho síla.
Jemný vánek z nebes.
Osud!
Moje milá romantičko.
Nejsem blázen, Anno.
Leni.
Odpusť mi.
Cokoliv řeknu zní tak dětinsky.
Tvoje slova pramení z upřímného srdce.
Mé srdce je ztraceno bez mého Thomase.
Haló?
Hrabě?
A váš podpis
jako zástupce.
Jak neopatrné ode mě, můj pane.
Jazyk mých předků.
Samozřejmě.
Dívčí medailón, vidím.
Vaše nevěsta?
Přesně tak. Je to...
Ano.
Mohu?
Nedávno jsme se vzali.
Mimochodem, mám pro ni dopisy.
Chtěl bych je poslat, pokud mohu.
Šeřík.
Co to bylo, můj pane?
Máte štěstí v lásce.
Je to prozřetelnost, jak by řekl Herr Knock.
Váš podpis.
Doufám, že...
mi dovolíte.
Neodvážil bych se zanedbat vaši provizi.
Herr Hutter.
Teď jsme sousedé.
Je to mé štěstí, můj pane.
Odpusťte, že se vás na to ptám, můj pane,
ale proč takové starobylé sídlo jako Grünewald Manor?
Smlouva je podepsána.
Samozřejmě.
Dobře, děkuji. A blahopřeji vám
k novému domovu.
Je pozdě.
Musíte být unaven.
Pokud mohu, můj pane,
mohu-li být otevřený,
rád bych odjel co nejdříve...
no, jakmile nebudou mé služby již potřeba.
Jsem velmi...
víte, prožívám ty nejnezvyklejší sny.
Obávám se, že jsem onemocněl.
Je to špatné znamení cestovat ve špatném zdravotním stavu.
Zůstanete a dobře si odpočinete.
Oh, musím namítnout, můj pane.
Uposlechnete tuto mou radu.
Oh, ale můj pane...
Hrabě?
Máte můj medailon.
Tvůj manžel je pro tebe ztracený.
Sni o mně.
Jen o mě.
V mírných případech somnambulismu... náměsíčnosti...
je to způsobeno nadměrným překrvením.
Příliš mnoho krve.
Možná... možná byla dříve tlačena
do nějaké zvláštní situace.
Měla už tyto záchvaty v minulosti.
- Oslabené nervy a tak dále. - Chápu.
No, pokud to bude pokračovat, dejte mi vědět. Ale do té doby,
si nedělejte starosti, můj drahý příteli.
Ano, samozřejmě.
Doporučuji ať spí ve svém korzetu.
Podporuje to správné držení těla,
uklidňuje lůno a oživuje oběh.
Ano, dobře.
A, ehm, jestli se její neklid vystupňuje,
můžete ji vždycky přivázat k posteli.
Oh, on přichází za mnou.
Přichází.
Zvýším dávku éteru.
Nic od Thomase? Nic?
Ne. Tedy, ano, nedostal jsem žádné zprávy.
Dokonce ani tvému... v loděnici?
A Herr Knock?
Stále po něm není ani stopy.
Jeho firma je v každodenním chaosu.
Nikdy jsem toho muže neměla ráda. Nikdy.
Zavolám do jeho kanceláře přímo.
- Prosím, Frau Hutter, ne. - Musím něco zjistit.
- Proboha! - Ale Thomas...
Nemůžete jít bez doprovodu.
Jsem velmi citlivý na vaši horlivou povahu
a nebudu vás dále kárat za váš chybný úsudek.
Každý den někoho pošlu dokud nebude Herr Knock nalezen.
Thomas se má dobře.
Jsem si tím jistý.
Leni, už se blíží západ slunce.
Opravdu bychom měli odejít.
Leni?
Ještě chvíli.
Prosím.
Friedrichu, nebuď hrubý, prosím.
Nesmíte se zaplétat do jejich pohádkových představ.
Celá domácnost se točí kolem jejich rozmarů.
Už mě nebaví o ní mluvit.
Myslíš si, že já nenesu žádné břímě ?
Miluji ji.
Za svůj neduh nemůže.
Odpusť mi, má lásko.
Dr. Sievers jí opět navštíví.
Prosím, mluvme o něčem jiném.
Jak se daří našemu malému Friedrichovi, hmm?
No, je hladový jako vždy.
- Jako jeho otec. - Mm.
Friedrichu, ne na veřejnosti?
Nemohu ti odolat, má lásko.
Ellen?
Leni!
Nový pacient?
Ano, pane.
Uložili jsme ho dole, pane.
Přísně jsem zakázal využití starých cel.
- Promiňte, pane. - To nepřipadá v úvahu.
Tohle je moderní nemocnice, ne vězení.
Vypadá jako stará duše, ale na mou duši,
viděl jsem ho křičet a sténat.
Našel jsem ho u Luthera na Vánočním trhu.
Zabil tři ovce holýma rukama.
A jedl je syrový.
Syrový!
Dobrý den, mein Herr.
Jsem doktor Sievers.
V čem je problém?
Žádný problém.
Prozřetelnost. Prozřetelnost.
Chápu.
Můžete mi říct vaše jméno, Herr...?
Nejsem nikdo.
Jsem jeho služebník.
A, ehm, co to tam máte?
Životy, dary,
kterými mě obdařilo jeho lordstvo.
Podívejte, tento je krásný.
Jeho lordstvo má rádo ty krásné,...
nejvíce.
Jeho lordstvo?
On je nekonečno.
Zářící oči
jako diadém z drahokamů.
A pak hniloba.
Dušení.
A pohrdání.
Můj dobrý příteli, proč si to udělal?
To je v pořádku.
Nikdo ti nechce ublížit, můj drahý příteli.
On přichází.
Kdo?
Kdo přichází?
To on mě přivolal.
To já jsem byl vybrán, abych mu sloužil,
neboť vím, po čem prahne.
A on na tebe uvrhne
prokletí, zmatek, trápení, výčitky,
protože ses mě zřekl,
a bude vládnout nad
všemi vašimi prázdnými mrtvolami.
Požírání.
Požírání!
Hardingu, pomozte mi.
Tato hysterická kletba k ní přichází za soumraku.
Přesně jako hodinky.
- Doutník? - Ne, děkuji.
Je mi líto, že vám to musím říci.
Hutterův zaměstnavatel, Herr Knock,
byl dnes ráno přijat do nemocnice.
Cože?
Mluvil jste s ním o Thomasovi?
- Je šílený. - Šílený?
Nepříčetný.
A, Friedrichu, on... ten nešťastník
v zápalu nějakého druhu náboženské mánie,
sdílí podobné motto jako Frau Hutter:
„On přichází.“
Cože?
Kde k čertu jsi, Thomasi?
Což mě přivádí ke specialistovi.
Muž jménem von Franz.
- Švýcar. - Švýcar?
Profesor Albin Eberhart von Franz.
On je možná jediná osoba, která ji dokáže diagnostikovat.
Významný lékař a učenec z Curychu.
Když jsem byl ve škole, byl to můj nejlepší učitel.
Tak pošlete zprávu do Curychu.
Ne, ne, on... on je zde ve Wisburgu.
Tady?
Přímo tady?
Proč jste mi to neřekl, člověče?
- No... - To je důležitá zpráva.
Zatraceně, proč jste na to nepomyslel dříve?
Víte, on... von Franz je nejučenější v oboru,
jeho mysl je ohromující.
Nebudu hledět na výdaje.
Ne, nepochopil jste mě, Friedrichu.
Těžce mi padlo vám ho doporučit.
Byl vyhozen z univerzity,
vysmáli se mu ve své vlasti.
- Co? - Je mi líto, že to musím říct, ale...
stal se posedlým dílem Paracelse,
Agrippy a podobných.
Jsem lodník, Sieversi.
Alchymie.
Mystická filozofie.
Okultismus.
Ne! Orlok!
Býval černým zaklínačem.
Šalamounským.
Ďábel zachoval jeho duši,
aby jeho mrtvola mohla znovu chodit v rouhání.
Jste ztracen v jeho stínu.
Ne. Ne, musím odejít.
Slíbil jsem to Ellen.
Zůstaňte tady.
Jeho zlo nemůže vstoupit do tohoto Božího domu.
Slíbil jsem, že se připojím k firmě.
Přišel jsem sem hraběti prodat dům ve Wisburgu.
On odtud nemůže odejít.
- Míří do Wisburgu. - Nemůže odtud odejít.
Musí se vrátit do prokleté země,
kde byl pohřben.
Ne! Hledá Ellen.
Vím to!
Brzy už nebudu pro tebe jen stínem.
Brzy se naše těla obejmou
a budeme jako jeden.
Přírodo, zesil své hromy
a nes mě na křídlech tvých barbarských větrů.
Nezklamal jsem, vaše lordstvo!
Váš slíbený dárek čeká!
Prozřetelnost!
Vědecká komunita je na křížové výpravě
dokázat, že jeho práce ho přivedla k šílenství.
- Hmm. - Ujišťuji vás, Hardingu,
že profesor může být trochu nekonvenční,
ale pozná zdroj její nemoci.
Profesor von Franz?
Nechte mě být.
Jsem váš bývalý student.
Odejděte, říkám!
Pane profesore, prosím, nerad se vnucuji.
Profesore, prosím.
Téměř jsem rozluštil poslední klíč
k Mysterioru Libri Quinque.
Promiňte, profesore.
Ne. Na tom nezáleží.
Špatně jsem spočítal hvězdy.
Hermés mi nevydá černé sirné zlato dnešního večera.
Ano, nebudeme vás dál obtěžovat.
- Musíme odejít. - Jen...
Dobrou noc, pane profesore.
Nolite dare sanctum canibus.
Neque mittatis margaritas vestra ante porcos.
Můj drahý mladý Sieversi.
Klamou mě mé umírající oči?
Měl jsem to vědět.
Obejmi mě, chlapče.
Mám takovou radost, že tě vidím.
Něco jsem vycítil.
Přivedlo mě to do Wisburgu. Už před léty.
Cítil jsem, že teď se to už blíží.
Myslel jsem, že se pletu, ale musel jste přijít vy.
A teď, co se děje?
Aha, chápu, ano.
Váš drahý přítel má nějakou vzácnou nemoc.
Nebo možná váš host, ano?
Mladá žena vykazující
vleklé záchvaty somnambulismu.
Vypadáte unaveně, mladý muži.
Šnaps?
Počkejte! Ještě nejste zdráv!
Jo?
Rychle, kapitáne.
Běž zpátky na palubu!
Ale Vasiljev. A teď Redenko.
Kapitáne, je to mor.
Dejte nemocné do karantény!
Ďábel!
Náš náklad je prokletý.
Zpátky! Ustupte!
Ven! Všichni ven!
Okamžitě rozvažte to dítě!
To je jen, abych ji zabránil
roztrhat pokoj na kousky.
Odvažte ji.
Vy jste ten lékař, o kterém mluvil náš Sievers?
Je pod drogama?
Podával jsem opiát.
Ve dne musí odpočívat, protože v noci je
- v naprostém vypětí. - Nemůže být omámená.
Odstupte. Odstupte.
Mé drahé dítě, ano, jsem to já
a přišel jsem, abych vám pomohl.
Je vaše?
Greta?
Nemá pána ani paní.
Tak, tak.
Prosím, omluvte mě,
ale rád bych začal konzultaci okamžitě.
Víte, jsem na vás moc zvědavý.
Doktor Sievers mi řekl, že máte tyto stavy
už od dětství.
Popsala byste mi je, prosím?
Ne vždy si na ně vzpomenu.
Jako by se můj duch toulal.
Řekněte mi od začátku, co si pamatujete.
Někdy to bylo... je to... jako sen.
A znala jsem různé věci.
Vždycky jsem věděla, co je uvnitř mých vánočních dárků.
Věděla jsem, kdy moje matka zemře.
Otec mě nacházel v našem lese
jako bych byla jeho malá lesní víla.
Chápu.
Ale když jsem vyrostla, zhoršilo se to.
Děsila jsem ho.
Můj dotek.
Byla jsem tak sama, víte, a přála jsem si útěchu.
Pak ta něčí přítomnost a noční můry,
epilepsie, já...
Prosím, pokračujte.
Nakonec mě tatínek našel ležet.
Byla jsem neoblečená.
Moje tělo, mé...
mé tělo, já...
„Hřích.“
„Hřích,“ řekl.
Poslal by mě na to místo. Já...já nepůjdu.
Ne, ne.
Vše skončilo, když jsem poprvé potkala mého Thomase.
Díky naší lásce, jsem se uzdravila.
Přesto ty vize a noční toulky
se k vám vrátili?
Mám o něj takový strach.
Profesor.
Mé sny jsou stále temnější.
To zlo pochází z nás anebo zvenčí?
Její trans je zahájen.
Pustili jste jí žilou, aby se snížili návaly?
Samozřejmě.
A její menstruace?
Vydatná.
Příliš mnoho krve. Příliš mnoho krve.
Lupu, prosím.
Její zornice je rozšířená.
A nesmršťuje se přirozeně na světlo.
- To je nemožné. - Vnitřní pohled.
Už tu s námi není.
Moji tašku.
Odpusťte groteskní zdlouhavost
této demonstrace.
Jehlu.
Musím vám však předvést,
že toto dítě není duchem s námi.
Profesore, protestuji.
Omezte své protesty, protože ona nic necítí.
Teď komunikuje s jinou říší.
Ošetřte ránu, Sieversi.
Teď...
Slyšíte mě, mé dítě?
A co tedy vidíte?
Přikazuji vám, mluvte, co teď vidíte.
Nekonečná noc.
Přízrak smrti.
On... rozprostírá svůj stín,
a on... on... on přichází.
Kdo? Kdo k vám přichází, mé dítě?
Kdo, sakra? Mluvte!
Ustup před tímto starobylým talismanem!
Profesor!
Neublížím jí!
Přikazuji ti,
naslouchej mému hlasu.
Pod ochranou Chamuela, Haniela a Zadkiela,
promluv ke mě.
Ve jménu Eligose,
Orabase a Asmoday,
promluv ke mě.
Budu tě navštěvovat
každou noc... nejprve ve spánku, pak v tvém náručí.
Všechno bude smíchané
s ohavností, a budete po kolena v krvi.
Všichni budou plakat.
Nezbude nikdo, kdo by pohřbil mrtvé.
- Jsi mi zaslíbený! - Zaslíbený?
- Myslí tím svého manžela! - Zaslíbený?
Pomozte mi! Pomozte mi!
Jak jsem se obával.
Nuže?
„Nuže“ co, můj chlapče? Copak to nevidíte?
Co nevidím?
Že je prokletá.
- Prokletá? - Ano, prokletá.
Toto drahé mladé stvoření je posedlé nějakým duchem.
Možná démonem.
Prosím za prominutí.
Ujišťuji vás, Hardingu,
že profesor to myslí jako nadsázku.
- Ne, myslím démona. - Vy žertujete.
Ale co vaše objevy příčin děsivých halucinací?
Tohle není ten případ.
Nemohl jste to přece všechno tak rychle posoudit.
Jak se to mohlo stát Ellen?
Démoničtí duchové snadněji posednou ty,
jejichž nižší zvířecí funkce dominují.
Tito démoni je vyhledávají.
Nechci vás zpochybňovat, profesore,
ale sám jsem byl svědkem, že si ženy nervózní povahy
vymýšleli všelijaké bludy.
Toto není žádný blud.
Věřím, že byla vždycky velmi vnímavá
k těmto kosmickým silám.
Možná snad vaš blázen.
Vidíte souvislost mezi těmito případy?
To je otázka.
Ach, to je prostě skvělé.
Říkám vám, že je to reakce na zmizení jejího manžela.
Ne. Tohle zlo...
jaké je, jak bylo vyvoláno,
uvolněno, to já nevím.
Ale tohle pozoruhodné dítě, které je jím spoutáno,
je ve vážném nebezpečí.
Musím ke svým studiím.
Frau Harding.
Seďte u ní. Pozorujte ji.
Hlaste mi její chování.
Sieversi, už žádný éter.
Ale bude blouznit celou noc.
Pak blouznit musí.
Zvedá se děsivá bouře.
Ukončím ten mor. Je to ďábel.
- Pomozte mi. Pomozte mi! - Ach, bože. Ach, můj...
Dostanu tě ven.
Neboj se.
Pomozte mi.
To je v pořádku. To je v pořádku.
- Poslouchej. - Co to bylo?
Poslouchej.
Jeho lordstvo... přišlo!
Krev je život.
Je tady. Je tady!
Jeho lordstvo je zde!
Krev je život!
Je tady!
Ellen!
Thomasi!
Ne, ne!
Thomasi!
Thomasi.
Nenašel tě.
Bál jsem se, že tě už nikdy neuvidím.
Má lásko.
Měla jsi pravdu.
Měla.
On... má tvůj medailon.
Thomasi.
Co to sakra je?
- Thomasi! - Hartmanne, dveře!
Ano, pane.
Thomasi!
Mami! Tati!
Je to ta příšera?
Co je to k čertu?
Jsou tři hodiny ráno.
Můj Bože.
Mor. Je to morová loď.
Zatraceně.
Upozorněte přístavní úřad.
- A přiveďte doktora Sieverse. - Ano, pane.
Tady to je, vaše lordstvo.
Tady to je.
Ten makléř žije.
Toho ženicha zardousím, vaše lordstvo.
Bude mi ještě užitečný.
Prosím...
poučte mě.
Rozkazujte. Použijte mě.
Přinesu vám
vaše půvabné vlastnictví?
Smlouva vyžaduje, aby
dobrovolně naplnila svou přísahu.
Nemůže být ukradena.
Přesto, můj pane...
Prosím vás...
Ticho, ty pse!
Tvé naléhání je už moc drzé.
Nebudeš už po mně nic chtít.
Můj pane.
Blíží se rozbřesk.
Anon, zvony úsvitu
budou bít v zoufalství z mého příchodu.
A pak tě ochutnám.
Jak se mu daří?
Nebojím se o nic míň než když jsem trpěla sama.
Prosím, odpusťte mi všechny potíže, které jsem vám způsobila.
Jsem jen ráda, že jste opět sama sebou.
Je to jako zázrak.
Možná se profesor Franz mýlil.
Možná to byla jen vaše touha, aby se Thomas vrátil.
A vaše... vaše...
Moje melancholie?
- No, já... - Thomas viděl
něco strašného.
Kdybych tak mohla mluvit s profes...
Tiše. Jeho myšlenky jsou tak podivné.
Profesor Franz řekl démon.
Leni, prosím.
Kvůli dětem.
Vánoce jsou před námi.
Proč musíte být tak hrozně paličatá?
Protože mám pravdu.
Sieversi, požádal jsem o rozhovor
s vaším maniakem, ne s mrtvým mužem.
Prosím vás o trpělivost, pane profesore, ale tohle mě trápí:
Vykazuje všechny příznaky krevního moru.
Sepse, oční výtok.
I zjevné kousance od hlodavců tady a tady.
Bojím se, že tato loď přinesla mor do Wisburgu.
A co je matoucí, je že
jeho tělo neobsahuje ani kapku krve.
Podívejte se na tuhle zvláštní ránu.
Hm.
Viděl jsem už různé obludné škůdce v našich kanálech,
ale řekněte mi, profesore, jaká krysa má čelisti takové velikosti?
Andělé a démoni, chraňte nás.
Kde je váš blázen?
Musíte mě k němu neodkladně vzít.
Copak jste to neslyšel, pane doktore?
Ne.
Herr Knock utekl.
Co?
Včera v noci zabil vrátného ve službě.
Toho muže musíme najít.
Sirrah, vyprovoďte mě.
Sieversi, přiveďte Hardinga.
A přijďte do mé rezidence dnes večer.
Toto není jen mor.
Nechte mě být.
Udělejte mi místo.
Thomasi.
- Nemůžu dýchat. - To jsem já.
Nemohu dýchat.
Nechte mě být!
Prosím tě, neodcházej, maminko.
Slibuji, že nedovolím, aby vám někdo neublížil.
Ani příšery. Nikdo.
Teď mi dejte pusu.
A pomodlete se.
Teď se ukládám ke spánku,
prosím Pána, aby mou duši ochránil.
Anno?
Oh. Oh, vyděsila si mě.
Odpusť mi.
Vrátil se Friedrich?
Hm, ne. Ne.
Co je, má milá?
Mohla bych...
zůstat s tebou dnes v noci?
Naše přátelství je vzácný balzám na mé srdce.
Odpusť, že jsem tě kárala.
Děkuji, že mě miluješ.
Můžeš si to vzít, pokud chceš.
Bůh je s námi, Leni.
Nemohu se smířit s tím, že jsme pronásledováni duchem.
Ach, ne, prosím. Ne.
Není to pouhý duch, neboť se může projevit fyzicky
a s nejhorším úmyslem.
A co to, prosím vás, je?
Jako každý mor, jeho duše touží
pohltit veškerý život na Zemi.
Toto stvoření je síla mocnější než zlo.
Je to sama Smrt.
Nespal jsem celé dny.
Z mého domu je blázinec,
a sem jsem byl znovu povolán
do tohoto bohem zapomenutého obydlí. Kvůli tomuto?
Neříkejte mi, že věříte na takové středověké ďábelství!
Já nevěřím. Já vím!
Viděl jsem věci na tomto světě,
že by se sám Isaac Newton odplazil
zpátky do matčina lůna.
Nejsme o moc moudřejší,
jelikož jsme byli zaslepeni plynovým světlem vědy.
Zápasil jsem s ďáblem
jako Jákob zápasil s andělem v Penielu.
A já vám říkám, že pokud máme zkrotit temnotu,
musíme nejprve čelit tomu, že existuje!
Meine Herren,
tady se setkáváme s nemrtvým přenašečem moru,
s Vampýrem Nosferatu.
Ty.
Cítila jsem tě
plazit se jako had v mém těle.
To nejsem já.
To je tvá přirozenost.
Ne. Já miluju Thomase.
Láska je pro tebe podřadná.
Říkal jsem ti, že nejsi lidského druhu.
Jsi darebák, když tak mluvíš.
Já mám jen chuť k jídlu.
Nic víc.
Po staletí, jako odporné zvíře
jsem ležel v nejtemnější jámě.
Dokud si mě neprobudila, ty čarodějko,
a nevyburcovala mě z hrobu.
Ty jsi moje trápení.
Vůbec mi nezáleží na tvém trápení.
Přesto i nyní jsme si souzeni.
Váš manžel se podepsal
a zaslíbil tě mé osobě
za pouhý pytel zlata.
- Lži. - Za zlato,
se zbavil svého manželského svazku.
Nic o něm nevíš.
A rezignace musí být doplněna tebou,
svobodně z tvé vlastní vůle.
Jsi podvodník.
Podvádíš sama sebe.
Byla jsem jen nevinné dítě.
A myslela sis, že se už nevrátím?
Myslela sis, že ne?
Tvá vášeň je se mnou spojena.
Ty nedokážeš milovat.
Nedokážu.
Přesto se nemohu nasytit bez tebe.
Pamatuješ, jací jsme kdysi byli?
Nějaký okamžik. Vzpomínáš si?
Hnusíš se mi.
Zrazuješ mě!
Takže chceš, abych ti dokázal i mé nepřátelství?
Ponechám ti tři noci.
Dnešní noc byla první.
Dnešní noci jsi zapřela samu sebe,
a tím mě nutíš,
abych vymazal životy těch, které miluješ.
Zapřela samu sebe?
Libuješ si v mém mučení.
Třetí noci, se podrobíš,
nebo ten, kterého nazýváš svým manželem,
zahyne mou rukou.
Ne.
Dokud mě nepožádáš, abych přišel,
budeš sledovat, jak tvůj svět umírá.
Ne!
Ještě dvě noci.
Nikdy jsem nic takového neviděla.
Šíří se to od včerejška jako lesní požár.
Víc lidí prostě přijmout nemůžeme.
Míra nakažení je příliš vysoká.
Naléhal jsem na starostu, aby zavedl karanténu.
- Město musí být uzavřeno. - To není křesťanské.
Můžeme najít další pokoje, pane.
Soudný den přichází, pane. Mějte soucit.
Musíme zůstat v klidu tváří v tvář tomuto moru.
Stín mě tlačí.
Mé tělo se potápí.
Potápí.
Zápach shnilého masa.
Dusím se.
Já...
Cítím se tak slabá. Já...
Obávám se, že malý Friedrich je tak silný,
tak hladový, že mě unavenou sní.
Mohu... mohu vidět dívky?
Musím je ujistit...
Všechno bude v pořádku, moje drahá.
Všechno bude v pořádku.
Nejsem si tím jistá.
Ellen, řekni mi,
co je ta nesnesitelná temnota?
Já...
Herr Harding, musíte mě pochopit.
Něco tu je.
Stín, pekelné stvoření.
- Ellen. - Prosím!
Nejsou to žádné oslabené nervy.
Je to jak popsal profesor Franz ... démon.
Frau Hutter, odpusťte mi, ale potřebuji, abyste se vy a Thomas...
oba dva... vrátili domů.
Co?
Je to pro vaše vlastní dobro.
Prosím.
Mějte soucit. Thomas je na tom velmi špatně.
Nevím, co dělat...
Budu se za Toma modlit.
- Víte, že vás oba miluji. - A co Anna?
Neviděl jste ji?
To se vás netýká.
Friedrichu, musíte mě poslouchat.
Všichni jsme ve velkém nebezpečím.
Vrhám se vám k nohám!
Frau Hutter, prosím!
Proč mě nenávidíte?
Jak se opovažujete se mnou mluvit takovým vyzývavým způsobem?
Nikdy jste mě neměl rád. Nikdy.
Uvědomte si své místo, madam.
Nebudu stát stranou a akceptovat vaši nadřazenost.
Odmítám si s vámi
- vyměnit výčitky. - Proč mě neposloucháte?
Poslouchejte mě, prosím!
Udělal jsem vše, co bylo v mé moci,
abych k vám byl laskavý po tyto dlouhé měsíce.
Svázal jste mě.
Najděte v sobě důstojnost a projevte respekt vašemu dobrodinci.
Jak můžete být tak hloupý a krutý?
Hartmann vám zavolá kočár.
Na moje náklady, samozřejmě.
A kvůli vašemu manželi se modlím, abyste se naučili
chovat se s větší úctou.
Anna zemře.
I vy zemřete!
My všichni zemřeme!
Proč jste mi o tom neřekl předtím?
Protože jsem byl hlupák.
Samozřejmě, že je to Herr Knock.
Jeho posedlá konzumace živých tvorů...
musí to být on.
On není Nosferatu.
Ale musíme ho najít,
neboť uzavřel smlouvu s tímto stínem.
Prohledejte vše.
Zvedněte koberec.
Solomonáři.
A jejich tajný kodex.
„Pak jsem stál na písku u moře.“
„A viděl jsem šelmu vystupující z moře.“
„A had dal moc té šelmě...
aby mluvila o velkých věcech rouhačsky.“
„A ta šelma měla podobu leoparda,
nohy medvěda, a ústa lva!“
„Šelma se sedmi hlavami a deseti rohy!“
„Na každém rohu koruna,
na každé hlavě rouhavé jméno...“
Naše náměsíčnice a její manžel
jsou v nesmírném nebezpečí.
Musím je vidět.
Poslal jsem je domů.
Jak může tato zvrácenost být zničena?
Nevím. Vy jste je poslal domů?
- Co? - Poslal jste je domů?
Ne, toto ne. Ano, poslal.
Vy nevíte?
Přesně. Správně.
Nevím.
Nikdy jsem se nesetkal s Nosferatu tváří v tvář.
On neví.
Takže všechny vaše skvělé přednášky jsou pouhými recitacemi
ze zatracených knih!
Prostředky k odpuzování a ničení
se velmi liší region od regionu.
Jejich účinnost prostě není známá.
Přesto je tu jeden neměnný fakt,
- který mě zajímá nejvíc. - Pokračujte.
V každém případě se Nosferatu musí vrátit
do země, ve které byl pohřben
do prvního zakokrhání kohouta.
Ve dne musí jít spát do svého hrobu.
Co se stane, když nepůjde?
To, můj milý Sieversi, je otázka.
Ach, Bože.
Můj Bože.
Mám toho dost.
Rozpadám se na kusy. Vypadněte.
- Har-Hardingu. - Okamžitě odejděte.
Oba dva!
Friedrichu, prosím, nechceme...
Copak nevidíte, že tu zuří skutečný mor, pánové?
Skutečná epidemie, která skutečně zabíjí skutečné lidi.
- K čertu s tebou, Hardingu! - Ach, vy dva!
Je mi to líto, Sieversi. Je mi to líto.
Frau Hutter se zbláznila
a měla být už dávno pod zámkem.
Moje Anna...
byla pokousána havětí.
Krysami! Už dost.
Zítra opouštíme Wisburg.
Ale karanténa... zítra, zavíráme město.
Nedovolím, aby vaše domýšlivé šílenství zabilo mou ženu.
Noční démon se nabažil krve vaší drahé ženy
a vrátí se pro zbytek.
Odejděte.
Oh, Thomasi.
Ellen, má lásko.
Musíme jít.
Musíme uprchnout z města.
Jsi v nebezpečí.
- Věděla jsi... - Nemůžeme utéct.
Ne, musíme.
Něco ti musím říci.
Něco tak odporného, ​​tak nízkého.
Nic, co bys mi mohla říci, mnou neotřese,
protože je ďábel na tomto světě,
a já jsem se s ním setkal a on...
Nemohu to ani vyslovit. On...
si přijel pro tebe do Wisburgu.
Já vím.
Co?
Znám ho.
Ty ho znáš?
Tohle zlo jsem na nás přivolala já.
Nikdy jsem nesdílela své...
tajemství s jakoukoli duší.
Hledala jsem společnost.
Hledala jsem...
něhu a přivolala jsem ho.
- Co tím myslíš? - Nejdřív to bylo krásné.
- Nikdy jsem nepoznala takovou blaženost. - Ellen.
Jenže se to změnilo v mučení.
To by mě zabilo.
Ale Thomasi...
To ty jsi mi dal odvahu zbavit se své hanby.
Ty.
Co mi to říkáš?
Copak to nechápeš?
Prosím, pomoz mi pochopit.
On je moje hanba. On je moje melancholie.
Tehdy si mě vzal za milenku, a teď se vrátil.
Odhalil naše manželství a vrátil se.
Nemožné.
Pronásleduje mě ve snech.
Všechny mé sny jsou o něm, každou noc.
- Ellen. - Nedotýkej se mě!
Nikdo se mě nesmí dotknout.
Přestal si mi psát.
Co?
Slíbil si, že mi napíšeš každý den.
Copak jsi na mě nemyslel na tom hradě?
Ale ano. Já...
Lži.
Po tom, k čemu ses právě přiznala, jak...
Řekl mi o tobě.
Řekl mi, jak jsi byl hloupý.
Jak ustrašený.
Jako dítě.
Jak jsi mu padl do náruče jako umdlévající žena.
Ellen.
Řekl mi, jak si mu mě prodal za zlato.
Ne, já... -Naše láska měla být posvátná!
- Ellen, prosím. - Nikdy jsi mě neposlouchal!
No, kde jsou?
Tvoje peníze. Tvoje povýšení. Tvůj dům.
Kde jsou pro tebe tak drahé věci?
Splatil si laskavému Hardingovi svůj dluh?
Splatil si mu to tímto morem, který nakazil jeho ženu?
Odešel jsem kvůli nám, kvůli naší budoucnosti.
Kvůli čemu? Kvůli čemu? Kvůli těmto věcem!
- Pro tebe! - Na tom nezáleží!
- Na tom nezá...
Copak to nevidíš?
Nikdy jsme se neměli brát.
Už teď jsme mrtví!
Ellen, prosím.
Ellen!
Pošlu pro doktora Sieverse.
Ne!
Ne! Prosím, prosím.
Budu hodná.
Slibuji. Slibuji.
Nikdy jsi mě nedokázal uspokojit, tak jako on.
Ano! Vezmi si mě!
Prosím.
Prosím!
Ano!
Polib mě.
Polib mé srdce. Mé srdce.
Ať se dívá. Nechť vidí naši lásku.
Bez tebe se stanu démonem.
Ellen. Ellen! Ellen!
Ellen, to jsem já. Ellen.
Ellen, miluji tě. Miluji tě.
Se mnou jsi v bezpečí.
To jsem já. To jsem já.
Drž se ode mě dál. Jsem nečistá.
Nikdy.
Zavraždí tě, když za ním nepůjdu.
Budeme roztrženi, a náš svět plný zoufalství.
Ne.
Já ho zabiju.
Zabiju ho.
Už ti nikdy neublíží.
Nikdy.
Konečně.
„A hle, krásná dívka“
„nabídla svou lásku monstru“
„a ležela s ním v těsném objetí“
„dokud nezakokrhal první kohout.“
„Její dobrovolná oběť tak zlomila prokletí“
„a osvobodila je od moru Nosferatu.“
Ona je ta cesta.
Nebuď se.
Tati! Tati!
Friedrichu. Friedrichu!
Friedrichu, probuď se.
Už nemohu plakat, protože už nemám žádné slzy k prolití.
Musíme s ním mluvit.
Ještě chvíli. Jeho zármutek je příliš velký.
Smím?
Víc jich bude zabito.
- Čekala dítě. - Já vím.
Smrtka mává svou těžkou kosou
s každou změnou větru.
Profesore, musím s vámi mluvit.
A já bych chtěl mluvit s vámi.
Odveďte toho ničemu odsud!
- Vaše nemocná mysl... - Prosím. Prosím.
způsobila všechny tyto ohavnosti!
- Přestaňte s tím. - Přestaňte, prosím. Je to moje vina.
Toto se tě netýká, Thomasi.
Samotná vaše přítomnost... mi dělá zle!
Vaše hrůza rozervala naše srdce, ale musíte nás vyslechnout.
Friedrichu, ty noční můry existují!
Existují.
A přesto nejeví žádné známky krvavého moru.
Jeptišky se mě snažili uzdravit
svou modlitbou,
ale bojím se, že nejsem zbaven jeho kletby.
Důvěřujte Bohu a své síle.
To monstrum vás nechalo napospas vlkům, přesto jste přežili.
Hardingu.
Odpusťte mi. Nejsem sám sebou. Já...
Prosím, odpusťte mi všichni.
Můj rozum nemohl přijmout... přijmout...
Sílu, člověče. Sílu.
Orlok nechal svou rakev na panství Grünewald?
- Určitě. - Rovnou pod naším nosem.
Dnes v noci tu bestii zničíme.
- Nechte mě jít s vámi. - Ne, samozřejmě že ne, Ellen.
Musíš zůstat v bezpečí.
Sejdeme se u Hardinga a odjedeme na panství.
Prosím. Musíme být dobře připraveni.
Posvětíme zemi, ve které je pohřben
a zničíme sarkofág.
Pak nebude mít svou svatyni když kohout zakokrhá.
A když odkryjeme jeho tělo?
Vrazím do něj kůl ze studeného železa.
- Co když to nebude fungovat? - Musí.
Profesore, dovolte mi doprovodit vás ke dveřím.
Vím, že... to musím udělat já, profesore.
Jsem jen zdatný turista v tomto okultním světě.
Vy jste se pro to narodila.
Je to vzácný dar.
Jeho přitažlivost ke mně je tak silná,
tak hrozná,
přesto můj duch nemůže být tak zlý jako jeho.
Musíme znát zlo, abychom ho mohli zničit.
Musíme ho objevit uvnitř nás samotných.
A když ho najdeme, musíme to zlo v nás ukřižovat,
jinak pro nás není spásy.
Nepotřebuji žádnou spásu.
Celý život jsem nedělala nic zlého, jen následovala svou povahu.
Pak jí naslouchejte.
Bojím se, že Nosferatu nelze probodnout žádným z našich železných kůlů.
Jsem přesvědčen, že jen vy
máte schopnost nás vykoupit.
Ellen, pospěšme si.
V pohanských dobách,
jste mohla být velkou kněžkou Isis.
Přesto v tomto zvláštním, moderním světě,
máte pro nás daleko větší cenu.
Vy jste naše spása.
Děkuju.
Budu dnes zdržovat vašeho manžela daleko od vás.
Teď běžte. Běžte domů.
A povzbuďte ho, aby byl odhodlán k našemu fingovanému lovu.
Dnes to vše ukončíš?
Slib mi, že se ke mně nevrátíš, dokud nebude po něm.
- Slib mi, že se nevrátíš. - Slibuji.
Nemá nad tebou moc, Thomasi.
Vkládám do tebe celou svou víru.
Miluji tě.
Neboj se.
Sbohem.
On tu není?
Ne, pan Harding odešel, pane.
Kam mohl jít?
Prožívá velký zármutek.
Počkáme na něj.
Do západu slunce je ještě čas.
Ne, musíme ho najít.
Není v pořádku, Sieversi. Mám o něj strach.
- Hardingu! - Hardingu!
Friedrichu!
Kláro.
Luizo.
Ach, moje děvčátka.
Anno.
Tvé lože je tak tmavé.
Tak malé.
Anno, má lásko.
Náš syn.
Náš malý syn.
Odpusť mi.
Už nikdy neusnu.
Nikdy.
Nechť toto, tvé něžné objetí,
mě teď oblaží,
daleko od věčného spánku.
Friedrichu!
Ach, Bože.
Je příliš pozdě.
Musíme zapálit jejich infikovaná těla.
Naše plameny je posvětí.
Už to nemohu vydržet.
Prosím, musíme dál.
Ale co Orlok... nepovstal již?
Neměli bychom se vrátit do našich domovů?
Ne, nebudu čekat do rána.
Velmi moudré, mladý Thomasi.
Cítím teď na sobě jeho vliv.
Kéž se Bůh smiluje nad jejich dušemi.
„Ve jménu Jehovy,
„a mocí a důstojností těchto tří jmen,“
„Tetragrammaton, Anexhexeton, Primematum,“
„vrhni se, ó ty vzpurný duchu Nosferatu,“
„do ohnivého jezera“
„a tam zůstaň až do soudného dne,“
„aby ses neukazoval před tváří Boha,“
„který přijde soudit živé i mrtvé“
„a celý svět ohněm.“
Hleď, třetí noc.
Za nádvořím je tady kaple.
Pospěšte si, Thomasi!
Jsem připravena.
Vyzývám tě, přijď ke mně.
Tam leží.
Ach, Bože.
Běžte dopředu, Thomasi.
Otevřete sarkofág.
Thomasi, ne!
Herr Knock.
Já...
zanechal jsem mu svou duši.
Měl jsem být vládcem krys, nesmrtelným.
Ale on se stará jen o svou krásnou nevěstu,
- a ona je jeho. - Monstrózní.
Udeř znovu.
Já jsem rouhání.
Zemři, ty proklatá zrůdo!
Všechno podpalte.
Zatraceně, on šel za mou ženou.
Musíme to tu spálit.
Musíme zničit celé jeho obydlí.
Ať nemá žádné útočiště.
Ne, nesmíme ztrácet čas.
- Pronásleduje Ellen. - Musí to udělat ona!
Nemůže odolat její krvi!
Jste šílenec.
Věděl jste, že Orlok tady nebude.
Už dnes odpoledne jste to věděl.
Vaše žena k tomu svolila.
To je nemorální!
Bůh je nad všechnu morálku!
Marně! Marně! Marně běžíš!
Nemůžeš předběhnout její osud!
Její temné pouto s bestií nás všechny vykoupí,
protože když se čisté světlo slunce rozlije za úsvitu,
přijde vykoupení!
A mor bude odstraněn!
Vykoupení!
Přijímáš to z vlastní vůle?
Ano.
Pak je smlouva naplněna.
Tvoje přísaha je potvrzena.
Ano.
Tvoje přísaha je potvrzena,
takže i naše těla jsou si zaslíbena.
Ty jsi má.
Ještě.
Ellen.
Odpusťte nám.
„A hle, krásná dívka“
„nabídla svou lásku monstru“
„a ležela s ním v těsném objetí“
„dokud nezakokrhal první kohout.“
„Její dobrovolná oběť tak zlomila prokletí“
„a osvobodila je od moru Nosferatu.“
Přeložil: Praslo.
praslovan@seznam.cz