ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
Спроба номер 803 мого нового проекту.
Цього разу все вийде. Я відчуваю.
Я готовий.
Ну що ж, почали.
«З зефірним котиком у серці»?
Це я написав? Маячня якась.
- Джанет. - Привітулі. Як там пісня?
Я вже божеволію, ще й дурний «мі мажор» не вдається.
Дати тобі чарівну гітару, яка гратиме за тебе?
Вона дуже популярна серед тутешніх чоловіків, яким за 50.
Ні, річ якраз у тому, щоб самому навчитися,
без потойбічної магії.
Але про всяк випадок приготуй гітару.
До речі, нам треба йти. Інакше спізнимося.
І куди летить час?
Зрештою усе почалося з фрази у книзі професора Мея:
«Смертність надає значення нашому життю, а основи моралі допомагають ним керувати».
Хвилинку, здається, там сказано:
«Основи моралі надають сенс подіям у нашому житті».
Прикуси язика, незнайомцю.
Думаю, що Чіді Анагоні,
який практично створив потойбіччя, знає, що каже.
Я впевнений, що маю рацію, це ж моя книга.
Так, професоре Мей, мабуть, ви краще знаєте, що написали.
Усе одно, йому варто прикусити язика.
Гаразд, друзі. Побачимося наступного тижня.
Професорка Ієронімі проведе лекцію щодо проблеми вагонетки.
Захопіть пончо. Це брудний експеримент.
Готовий, Чіді?
Привіт, Джеффе. Бачу, колекція росте.
Аякже. У мене тепер 322 жаби.
323. Щойно отримав ще одну!
А цей чоловік не натішиться жабами.
Він знає, що йому подобається.
Зустріч Об'єднаної ради з потойбічних справ оголошується відкритою.
Тільки швиденько, малята. Я щойно почала повторний перегляд «Залишених».
Якщо чесно, коли я дізналася, що Керрі Кун так і не номінували,
я ледь не знищила 2% людства.
Майкле, що нового?
Усе йде доволі добре.
Ще одна велика партія людей пройшла перевірку.
Серед видатних діячів, які сюди потрапили - Роберто Клементе,
Зора Ніл Герстон, святий Тома Аквінський...
- Так! - Поетеса-суфістка восьмого століття
Хазрат Бібі Рабіа Басрі і Клара Пеллер.
Жінка, що казала «де яловичина?».
Пройшла жінка «де яловичина?».
Кумедно.
Якщо чесно, найбільша проблема - брак архітекторів та акторів.
Вибачте, але молоді демони-актори геть не віддані своїй професії.
Вони думають, що можуть просто почати грати.
Вони мають зрозуміти, що гра - це реакція на ситуацію.
А реакція на ситуацію випливає з попередньої гри.
А попередня гра - це саме життя.
Трохи менше пафосу, акторко ти наша.
Шоне? Що в тебе?
Я почну з того, що скажу, що ця нова система - дурня,
і Майкл - дурня,
треба все викинути на смітник
і повернутися в той час, коли всіх катували.
Ми й досі стикаємося з перепонами, але ця система хороша і вона працює.
Облиш, визнай це.
Я ніколи-преніколи-преніколи,
преніколи-преніколи-преніколи-преніколи,
преніколи цього не визнаю.
Я знаю, друже. Знаю.
ОСТАННЯ ЧАСТИНА
2242 ДЖЕРЕМІ БЕРІМІ ПІЗНІШЕ
- Котра година? - Не знаю.
Справді?
Так.
Якоїсь миті, сотні Берімі тому,
я вимкнула здатність розпізнавати час
будь-де у всесвіті, коли ми з тобою разом.
Мені подобається не знати.
Зараз 10.42.
Вибач, сказавши вголос те, чого я не знаю, я почуваюся дивно.
Я почуваюся дивно, коли щось знаю.
Ми з тобою дуже різні.
Піду зустрінуся з татом. Спробую ще раз.
- Успіху. - Дякую.
Я хвилююся.
У тебе все вийде. Ще одна гра, переможець отримує все.
Я люблю тебе і вірю в тебе.
Дякую, тату.
Ну гаразд, почали.
Фоул кидатиме... так!
МЕНДОЗА РОБИТЬ ЦЕ!!!
- У мене вийшло! - У тебе вийшло!
Понад 433 000 спроб,
але ти провів ідеальну гру серії «Мадден»!
У тебе вийшло!
ІДЕАЛЬНА ГРА
Це мій син.
У мене вийшло.
Гаразд.
- Джанет. - Привітулі.
Привіт, Джанет. Я приготував вечерю.
Ти завжди готуєш для мене, тож цього разу я вирішив приготувати.
І якщо чесно, результат не дуже.
Це спагеті.
Я знаю, що вигляд дивний,
але я шматочок відкусив, і на смак досить погано.
А ще я виклав виделки і ножі так, як це робили королі і королеви.
Ближче до тарілок.
А ще...
От клямка.
Так.
То...
Мені треба з усіма поговорити.
Покликати всіх сюди?
Ні, я...
У мене краща ідея.
Привіт вам.
Як приємно знову тут бути!
Ви навіть відновили його первинний вигляд.
Що тебе надихнуло, Джей-собацюро? Захотілося замороженого йогурту?
Ні.
Хочу вам дещо сказати.
Я йду.
Йду в ті двері.
Ти впевнений?
Так.
Час настав.
Ми подумали, що найкраще буде
зібрати всіх разом на прощальну вечірку.
Будемо їсти і пити, потанцюємо...
Весело.
Гаразд, друзі, ви сумні.
Я знаю, бо такий вигляд мали мої вчителі
щоразу, коли я піднімав руку.
Але давайте радіти. Я подіджею.
Усю ніч гратиме електронна танцювальна музика.
Ну ж бо.
Тепер мені сумно з двох причин.
Привіт, Даґу.
- Привіт. - Розважаєшся?
Я з'їв тону курятини.
Мабуть, добре, що ти вибрав молоде тіло.
Так.
Як справи?
Усе добре, Майкле.
А в тебе?
Ну...
Мені сумно.
Я знаю, що ти найдосконаліша істота у всесвіті,
але маю тобі нагадати, що ти теж можеш сумувати.
Я знаю.
Мені трішки сумно, але я знаю, що час піти для нього настав.
Зі мною все добре. Чесно.
Прийдеш поговорити, як буде потреба?
Звісно.
Як у всіх настрій?
Що ж, друзі, у нас для вас особливий сюрприз.
Тут моя стара команда, «Танцювально-танцювальне рішення»!
Ви готові всмалити востаннє?
Це було щось.
Я ніколи не забуду цього вечора,
поки не увійду в ті двері і не розчинюся у всесвіті.
Можна тебе дещо спитати, друже?
Як ти зрозумів?
Розумієш, я не чув ніякого дзвіночка чи чогось такого.
У мене раптом виникло відчуття спокою,
наче повітря в моїх легенях було таким самим, що й повітря поза тілом.
Спокій.
Це схоже на відчуття, коли ти думаєш, що перець чилі буде пекти,
але все одно відкушуєш шматок, а він якраз потрібної температури.
Хочеш вір, хочеш ні, а це відчуття мені знайоме. Це круте відчуття.
Я ж кажу.
Можна вас щось спитати?
Я боюся, що Джанет мене забуде.
Я не проти, щоб вона закохалася ще раз.
Якщо на горизонті з'явиться Джейсон Момоа чи Лара Крофт, розкрадачка гробниць,
і Джанет така: «А хто тут у нас?»
Я тільки за.
Але буде сумно, якщо вона мене забуде.
Тому я приготував їй це.
Що скажете?
Дуже мило.
Але вона тебе не забуде, старий. Вона в принципі не забуває.
Вона пам'ятає все, що колись сталося.
Навіть якщо вона й когось забуде, не думаю, що вона забуде тебе.
Дякую.
Коли в мене з'явився Джейсон, мені було 18.
Джейсон виховував мене так само, як і я виховував його.
Дякую, що був хорошим татком, синку!
Я люблю тебе, тату!
Джейсон - найреальніший чувак.
Ніхто з нас уже не реальний.
Ми всі тепер привиди Каспери.
А це кумедно, бо ми з Джейсоном навіть не білі.
Чому всі привиди білі?
От клямка, привиди - расисти?
Я хочу сказати, що люблю тебе, собацюро.
Ти мій герой.
Ти мій найкращий друг.
І ти мій страж.
Можеш сидіти на лавці скільки захочеш.
Як будеш готовий, просто пройди.
Я кохаю тебе, Джанет.
Я теж тебе кохаю, Джейсоне.
Гарної тобі решти вічності.
Я для тебе дещо приготував.
От клямка, загубив.
- Усе гаразд. - Ні, не гаразд.
Я зробив тобі круту штуку, щоб ти мене не забула,
навіть як вийдеш заміж на Аквамена.
І я загубив її десь у лісі.
- Може, її з'їла якась чарівна білка. - Джейсоне, все добре.
Я ніколи тебе не забуду.
Насправді, для мене ти й не зовсім зникнеш.
Я не відчуваю часу так, як ти.
Я наче проживаю всі часи одночасно.
Я знаю, про що ти.
Якось я курив шавлію і побачив минуле й майбутнє одночасно.
А тоді намагався почистити зуби котом.
Для мене пам'ятати миті з тобою - це те саме, що проживати їх.
А можеш пам'ятати щасливі миті і забути все погане?
Не було нічого поганого.
Усе було добре.
323,6 ДЖЕРЕМІ БЕРІМІ ПІЗНІШЕ
Перетинки просто розкішні.
У цьому переході майже відчувається міць.
Дуб наче сам підказав мені форму, перш ніж я взялася за струг.
Така крайка - складна річ.
Вона створює відчуття легкості і водночас додає багато роботи.
Це лише модифікована датська лінія.
Але ти зробила її по-своєму.
Це найкращий стілець з усіх, що я бачив.
Я більше не маю чого тебе вчити.
Ура!
Дякую.
- Джанет. - Привітулі.
Покажи список.
Мої вітання.
Учора я закінчила перекладати бруківку на під'їзді.
Тож це теж можна викреслити.
Перш ніж ти почнеш наступний проект,
пам'ятаєш, ти просила сказати тобі, коли це станеться?
Це сталося.
Вони пройшли крізь систему, значить змінилися, так?
Сподіваюся.
Я ще ніколи не обідала з мамою і татом.
Я лише тихо стояла за їхніми кріслами,
поки вони їли хвіст омара з Оскаром де ла Рента.
Я з тобою.
Ми пройдемо крізь це разом.
Ну що ж.
- Мамо, тату, вітаю... - Любі мої!
Любі мої.
Мої дівчатка!
Ми вас так сильно любимо!
Дуже сильно!
Нам стільки всього треба обговорити.
Та найперше - пробачте нам.
Ми шкодуватимемо про все цілу вічність.
- Отакої. - І не кажи.
ОДИН УДОМА
Вони вже мільйонний раз присилають нам ведмедиків і квіти.
Я думала, вони розуміють, що ми самі можемо їх отримати, коли захочемо.
- Дуже гарно. - Дякую.
Ніколи не думала, що скажу це,
але мені трохи нудно від того,
що мама з татом постійно кажуть нам, як сильно нас люблять.
Так.
Дивно, правда?
Може, для вас це і не несподіванка, але...
Я готова піти.
От халепа. Я так і знав.
- Ти закінчила все зі списку? - Так.
Я навчилася встановлювати джакузі, керувати гелікоптером, розряджати бомбу,
виконувати ідеальний удар зліва.
Останнє, що я хотіла - провести продуктивний день з батьками,
і таких днів ми провели тисячі.
Я відчуваю завершеність.
Приготувати для тебе прощальну вечірку?
Не треба. Я зробила це сама.
Приготувала всю їжу, змішала всі коктейлі,
зробила всі меблі, перефарбувала всі стіни
і надресирувала всіх тварин.
Шампанського?
Звісно.
Дякую, пандо.
Я вже попрощалася з усіма, кого знала.
З сестрою, з батьками,
з Бей і Джеєм, які це дуже важко сприйняли.
Сьогодні будемо лише ми.
Не хочу про це казати, але твоє різотто трохи злиплося.
- Справді? - Ні, воно неймовірне.
Намагаюся знайти спосіб змусити тебе залишитися ще на кілька Берімі.
Можна тобі дещо сказати?
Ти для мене взірець.
Та перестань.
Я серйозно.
Люба, ти була найнеймовірнішою людиною, яку я колись зустрічала,
а тепер ти можеш буквально все.
Якщо це правда, то це тому, що ти мене надихала.
Я тобою захоплююся.
Твоєю силою, твоїм характером, твоєю самооцінкою, не кажучи вже про те,
що в тебе класне тіло.
Це ж я тобі таке постійно кажу.
Я більше на маю чого тебе вчити.
- Джанет. - Привітулі.
Додай, будь ласка, ще одну ціль у список.
А тепер викресли.
Я знаю, що ми вже попрощалися. Мене тут навіть немає.
Я хотів тебе побачити востаннє,
бо я переспав з Александром Великим.
Хоча це радше Александр Посередній.
Що ж, я люблю тебе. Прощавай.
- Бувай, люблю! - Бувай.
Я захоплююся твоєю жагою до різноманітних знань.
Я можу робити лише одне - бути архітектором.
Останні 500 Берімі я вчився грати на гітарі.
І вивчив лише «Жили у бабусі два веселі гусі».
Не треба себе недооцінювати, Майкле.
Маю визнати, ти найкращий архітектор з усіх.
- А я знаю, бо... - Френк Ґері - мій хрещений батько.
Справедливо. Я заслужила.
Тахані, я за тобою сумуватиму.
Чекайте.
Я не хочу йти.
Чудово. Тоді залишайся.
Нова вечірка, друзі. Тахані залишається.
Ні, я не хочу залишатися.
Я тут усе зробила, але йти теж не хочу.
У тебе тільки два варіанти.
Ні, це не так.
Я хочу навчитися робити те, що робиш ти, Майкле.
Я хочу стати архітектором, створювати потойбіччя.
Тахані, ти чудова людина, але ти людина.
- Це неможливо. - Дурниці.
Я можу навчитися, як навчилася всього іншого.
Я більшу частину життя прикидалася, що допомагаю людям.
Якби я була архітектором, могла б це робити насправді.
Дозволь принаймні спробувати.
Не змушуй мене кликати твого менеджера.
Моя молодчина!
Привіт, Джеффе.
Ого, а в тебе тут яблуку ніде впасти.
Так, але я люблю жаб, тому це добре.
Я тобі теж одну принесла.
Дякую, Тахані. Кидай на купу.
Чекайте. То жінці не можна наказати усміхатися?
А якщо вона справді буде красивішою, коли усміхнеться?
Хіба я не допомагаю?
Ґленне, Біді, це ваша нова інтернка - Тахані.
Тахані! Як мило.
Я не бачив тебе, відколи вибухнув і перетворився на желе.
На тобі ж не було частинок мене?
Були, але це все в минулому.
Я хочу знати все.
Почну знизу і пройду весь шлях догори.
Власне, хтось хоче горнятко антиматерії?
Звісно, мені з немолочними нейтронами.
Уже несу.
Дякую, Майкле, за все.
Немає за що.
Я приготував тобі подарунок на честь першого дня на роботі.
Коли станеш тут великим цабе,
сподіваюся, ти не проти, що я хвалитимуся, що знаю тебе.
Хвалитися знайомствами не дуже виховано, але роби, як знаєш, Майкле.
661,7 ДЖЕРЕМІ БЕРІМІ ПІЗНІШЕ
«Пошук умов для морального виправдання - це нескінченне завдання».
Я це зробила.
Минуло якихось 2000 Берімі, але я нарешті закінчила книгу.
Бовдур! Читати тебе - нескінченне завдання, але я це зробила!
- Мої вітання, люба. - Дякую. А що ти читаєш?
«Код да Вінчі».
- Справді? - Після тисячі життів,
коли я читав найскладніші праці у світі, у мене нова пристрасть -
дешева література!
Як гадаєш, я був би хорошим символістом,
- якби така робота існувала? - Аякже.
Ти дуже милий. Ходімо, треба йти на вечерю.
Повірити не можу, що вона приготувала цю піцу.
Коли я вперше зустріла Тахані на Землі,
вона намагалася запхнути прикраси в торговий автомат.
Якщо вона стане архітектором, їй треба реалізувати мою ідею.
Кімната караоке і водночас солярій.
Так.
Що більше зусиль ти докладаєш до співу, то сильніша засмага.
що пройшовши крізь систему, ви двоє дуреп не зовсім змінилися.
На десерт треба замовити тірамісу.
Отакої, Чіді Анагоні отак просто робить вибір.
Ніколи не думав, що доживу до цієї миті. Тобто, я й не дожив.
Саме так, бо ми всі мертві!
Було дуже весело.
Так, з ними завжди весело.
Весело кожної нашої зустрічі.
Я ходила з мамою на каву, вона передає вітання.
А ще вона навчилася вимовляти ім'я твоєї мами,
що дуже добре.
Так. Вони жартували про це коли ми бачилися минулого разу.
- Пам'ятаєш? - Точно.
Шекспір пройшов крізь двері.
- Справді? - Так.
- Усі про це говорять. - Мабуть, це на краще.
Останні 4 000 п'єс були не такі вдалі, як ті, що він написав на Землі.
Ти бачив «Буря друга: І знову вітер»?
Може, підемо додому?
Я втомився.
Звісно.
Піду готуватися до сну.
Клас, а я трішки пройдуся. Скоро провернусь.
Добре.
- Чуваче! - Привіт. Чудово.
Як тобі слова?
Ні, припини. Це жахливо.
У нас проблема. Здається, Чіді хоче піти.
Справді?
Він сказав, що готовий?
Прямо не сказав, але думає про це. Я відчуваю.
Я маю зробити щось, що його струсоне, додасть іскри.
- Джанет? - Привітулі.
Привіт. Здається, Чіді майже готовий пройти крізь ті двері,
а я хочу втримати його тут.
Ти можеш зробити мені ліжко у вигляді велетенського маркера
і сексуальне їстівне вбрання випускниці, що виголошує промову?
Ні, гадаю тут потрібне щось духовне.
Якщо я все зроблю правильно, цей чоловік побачить Бога,
ти розумієш, про що я? Чекай, а ти про що?
Пробач, Елеанор, але якщо Чіді готовий піти,
то він має піти.
Він цього ще не сказав.
Це класична сіра зона Чіді.
Ти повинна нагадати йому, чим це місце чудове.
Пам'ятаєш, куди він водив нас у перший місяць, коли ми були всі разом?
Чудова ідея. Так! Джанет, організуй усе.
Гаразд. Зробити все так, як було спочатку?
Ні. Коли він був там уперше, коли ще вчився в коледжі.
Нехай усе буде саме таким, як тоді, коли він закохався в це місце.
А ще спакуй їстівне вбрання. Може, це його переконає.
Гаразд, усе готово.
У мене для тебе мандрівка-сюрприз. Ходімо.
- Мандрівка-сюрприз? Зараз? - Так.
Особлива цікава мандрівка, лише для нас. Ходімо.
Можна я спершу перевдягнуся?
Нехай це зроблять двері. Ходімо!
- Хутчіш! - Гаразд.
Нічого собі, Елеанор.
Правда? Ми так давно тут не були.
Афіни. Мені щоразу дух перехоплює.
Давай, друже. Розкажи мені все, що знаєш про це місце.
Бо, мушу визнати,
коли ти розповідав уперше, я не слухала.
Ну...
Це Акрополь.
А це Пнікс.
Тисячі афінян збиралися тут
і слухали, як люди обговорювали своє місто і його закони
з цього місця, он там.
Тут буквально зародилася демократія.
Це все дуже добре,
але ти ж знаєш, що я дівчина-філософ.
Де засідали великі уми?
Сократ, Арістотель, Платон, Діоген,
усі вони збиралися тут в Агорі.
Вони були наче месники, але супермислителі.
Облиш, ти сама привела мене сюди. Ти знала, що буде.
Ні, я люблю, коли ти такий щасливий.
Дозволь тебе дещо спитати.
Це дивно, що античних греків я уявляю сексуальними?
Для мене Аристотель - це практично Джон Стамос з бородою.
- Якщо чесно, я теж його так уявляю. - Добре, ми на одній хвилі.
Як це називається? Кулуврі?
Кулурі. Я їв тільки їх, коли тут жив.
Мені подобається уявляти юного Чіді Анагоні тут,
який читає, шаленіє від усього, їсть кулурі,
наче осягнув глибину етики моралі Арістотеля.
Усе так і було.
Це точний опис мене 20-річного.
Це дуже гарна мандрівка. Дякую.
А тепер додому?
Ні, бо ми ще не закінчили.
Я приготувала ще особливішу мандрівку. Джанет.
Привітулі. Сподобалася мандрівка, Чіді?
Так, нам сподобалося, але це ще не кінець.
Ми готові вирушати в місце номер два, пам'ятаєш?
Так, звісно.
Прошу сюди.
Отакої.
- Париж. - Так, Париж. Звісно.
Моє улюблене місто. А ти ще й обрала ідеальну погоду.
Хмарно і прохолодно. Чудова погода, щоб залишитися вдома і почитати.
Ти про це натякала?
Я думала про парк розваг, але це значно краще.
Я щодня приходив у цю кав'ярню, коли тут жив.
Щоразу намагався сісти в іншому місці,
щоб зрештою сказати, що сидів
на тому самому місці, що й Жан-Поль Сартр,
Симон де Бовуар і Річард Райт, Брехт, Джеймс Болдуїн...
Тепер у нас повно часу, коханий.
Вмощуй задок у кріслі, зігрітому історією.
Елеанор, я знаю, що ти замислила.
Хочу бути найкращою дівчиною вічності? Винна.
Ходімо прогуляємося.
Отож, Елеанор.
Я кохаю тебе
- усім серцем... - От лайно.
Але я мушу йти.
Ти не мусиш.
Ти не мусиш іти. Не мусиш мене залишати.
Я не хочу тебе залишати. Просто я готовий піти.
У мене те саме відчуття, про яке казали інші -
якийсь спокій у душі.
Але воно в тебе щойно з'явилося.
А якщо інші телепні не досить довго чекали?
Те відчуття зникне,
і ти проведеш ще мільярд Берімі
у фальшивій Європі зі своєю відпадною дівчиною?
Воно в мене не щойно з'явилося.
Це відчуття в мене уже давно.
Коли ми були з нашими батьками?
Моя мама поцілувала тебе на добраніч
і залишила слід від помади на щоці, а твоя мама витерла.
Не знаю чому, але
тоді й виникло це відчуття.
І я не хотів казати, бо...
- Бо... - Ні, цього не може бути.
Джейсон пішов,
Тахані зайнята, а я не готова піти.
Якщо підеш ти, я залишусь тут сама.
Я все життя була сама,
і я переконувала себе, що мені так добре, але це неправда.
Я люблю бути з тобою.
Гаразд. Я не піду.
- Справді? - Так, я не піду.
Ще стільки всього можна зробити.
Я залишусь.
Хто хоче в парк розваг?
Усе гаразд. Він залишається.
Що хочеш зробити? Перетворимося на птахів і полетимо до Собору Паризької Богоматері?
Видеремося на вершину Ейфелевої вежі
і покидаємо водяні кульки в уявних туристів?
Що хочеш.
Давай причепуримося і повечеряємо в якомусь розкішному ресторані,
замовимо пляшку вина за мільйон доларів,
хоч на смак воно й таке ж, як і дешеве пійло,
посидимо в номері готелю «Георг V»
і подивимося «Реальні домогосподарки з якогось-там міста».
Чудова ідея.
Піду прогуляюся старим кварталом, у якому колись жив.
- Зустрінемося в ресторані? - Так.
Гаразд.
Подивимося, що там у меню.
«Буквально все, що можна уявити».
Що в тебе на думці?
«Пошук умов для морального виправдання - це нескінченне завдання».
Ось що в мене на думці. Це речення.
Ти хочеш повечеряти цим реченням?
А можна їсти слова? Бо я питав про це Джанет і...
Ні, це останній рядок у книзі Сканлона, пам'ятаєш?
Уся книга про те, як шукати правила,
яких інші не матимуть причин відкинути, а закінчує він словами,
що пошук таких правил триватиме вічно.
Я запропонувала правило, що Чіді не можна дозволяти піти,
бо це засмутить Елеанор.
І я можу робити це вічність.
Замкнути тебе у всесвіті, показувати круті місця,
і все одно ніколи не знайду виправдання, щоб змусити тебе залишитися,
бо це егоїстичне правило.
Я маю дозволити тобі піти.
Я ніколи не вміла сумувати,
частково тому, що мама забороняла.
Але це сумно.
Маєш якусь цитату Джона Лока
чи шмат мудрості Канта, щоб кинути в мене?
Ці чоловіки більше переймалися правилами і нормами.
Духовність слід шукати на Сході.
Мені підійде будь-що. Давай.
Уяви хвилю в океані.
Ти її бачиш, можеш виміряти її висоту,
бачиш, як промені сонця відбиваються, коли вона проходить повз. Ось вона.
Ти бачиш її, і ти знаєш, що це. Це хвиля.
А тоді вона вдаряється об берег, і її немає.
Але вода й досі там.
Хвиля - це просто інша подоба води,
на якийсь час.
Так буддисти уявляють смерть.
Хвиля повертається в океан,
туди, звідки вона прийшла
і де й має бути.
- Непогано, буддисти. - Непогано.
Усе це непогано.
Зроби мені останню послугу.
Попрощайся зі мною зараз.
А тоді йди, перш ніж я прокинусь.
Можеш сидіти на цій лавці скільки захочеш,
а коли будеш готовий, просто пройди.
Я готовий.
От клямка! Ти повернулася.
Джейсоне?
Так!
Що... але як...
Кумедна історія.
Пригадуєш, я тобі приготував одну штуку,
але думав, що загубив, бо її не було в кишені?
Виявляється, вона була в іншій кишені.
Поки я її знайшов, ти пішла.
Я збирався залишити її для тебе, але хвилювався,
що її з'їсть та чарівна білка, тому вирішив дочекатися, поки ти прийдеш.
Час від часу приходили інші Джанет, але я знав, що це не ти.
Джейсоне, минуло 1000 Берімі.
Я знаю, але я хотів побачити тебе ще раз.
І чекати було не важко.
Я сидів собі тихенько і мої думки пливли,
я думав про тебе, про безкінечність всесвіту.
Як монах.
Ти про що?
Гарно, не-дівчина.
Чіді, чекай.
3,22 ДЖЕРЕМІ БЕРІМІ ПІЗНІШЕ
Агов! Час крутити бомбончики, бо я приніс пончики!
Нікого нема?
Халепа. А мало бути смішно.
Привіт, любий. Ти не отримав повідомлення?
Ні. Зустріч скасували?
Так, назавжди. Ми розпустили раду.
- Що? - Вона нам більше не потрібна.
Твоя система працює бездоганно.
Мільйони людей проходять перевірку.
Вікі чудово справляється з навчанням. Усе добре.
Що ж, гаразд, зачекай.
А звідки ми знаємо, що це правильна система?
Чесно, думаю, Шон мав рацію.
Це все дурня, треба починати з початку.
Розслабся, панікере. Відпочивай.
Насолоджуйся життям. Знаєш, що я для себе відкрила? Подкасти.
Їх мільярди і вони постійно оновлюються.
А тепер іди! Хочу послухати «Радіолаб» про те, як вчаться молюски.
Дуже цікаво.
Я кохаю тебе.
Тобі не обов'язково відповідати,
бо я знаю, що тобі важко висловити свої почуття...
Я теж тебе кохаю.
Стук-стук.
Як справи?
Можна з тобою поговорити?
Так, звісно. Дереку!
Так, Мінді? Що Дерек може для тебе зробити?
Ми з Елеанор поговоримо, тож іди у свою нижньосферу.
Це Дерек?
Мінді перезавантажувала Дерека 151 мільйон разів.
Тепер Дерек одинична цятка в космосі,
і Дерек містить космос у собі.
Центр зв'язку Дерека не має виміру.
Мить створення Дерека
і остаточна теплова смерть всесвіту -
одне й те ж.
Ти такий надокучливий!
Хочеш пива?
То ось як ти проводиш час,
ходиш туди-сюди у пошуках того, що дасть тобі відчуття завершеності?
Десь так.
Я думала, що справа в сім'ї чи в друзях.
Але тепер думаю, що це щось інше.
Це, мабуть, ти.
Гадаю, моє останнє завдання -
переконати тебе пройти крізь систему. Пройти перевірку.
Коли ми вперше зустрілися,
я подумала: «Оце крута дівчина».
Самотня вовчиця, цілком незалежна, знає, чого хоче.
- Кокаїн і задоволення. - Кокаїн і задоволення.
Так. Але я думаю, що ти та версія мене,
якби я ніколи не зустріла друзів.
Ти - найгірший сценарій того, ким я могла б стати. Без образ.
Не ображаюся. Справа в тому, Елеанор, що мені добре так, як є.
А мені так не здається.
Або принаймні тобі могло бути і краще.
Якщо ми однакові, повір мені,
на тебе чекає більше щастя,
якщо ти потоваришуєш з іншими людьми.
І я думаю, ти сама це знаєш.
Саме ти тоді сказала про мене і Чіді.
Ти показала мені запис. Ти сказала, що вболівала за нас.
Думаю, ти здатна дбати про когось.
Не знаю. Дбати про когось - це стільки роботи.
А я так довго сама.
Не можу уявити, що довірюся якомусь незнайомцеві.
Я так і знала, що ти це скажеш.
Привіт, красуне.
Елеанор!
І Мінді Сент Клер! Щоб мені без макіяжу ходити!
Що вас привело сюди?
Я намагаюся переконати Мінді увійти в систему.
Вона трохи хвилюється через те, хто складатиме їй тест.
Більше ані слова. Я беруся до справи.
Справді? У тебе є сертифікат?
Поки що ні, але це не займе багато часу. Правда, Шоне?
Думаю, скоро ви почуєте, що Тахані отримала сертифікат.
Це прозвучало лиховісно? Я не хотів. Це було щиро.
Звичка.
Я справді думаю, що Тахані дуже скоро отримає...
Помовч, Ґленне!
Чудово. Отож повертайся до свого життя з літаючою головою Дерека.
Коли Тахані отримає сертифікат, ти увійдеш у систему,
Тахані підготує тест. Домовилися?
Чому ні? Щось новеньке.
Дякую, що подумала про мене.
Я й сама не думаю про себе. Приємно, коли це робить хтось інший.
Я справді рада, що зняла ваш секс.
Я теж.
Можеш сидіти на лавці скільки захочеш.
А коли будеш готова, просто пройди.
Добре, бо я точно готова.
Я готова.
Я не готова.
Блямба, Джанет. Якого дядька?
Я маю бути готова, але я не готова.
А я готовий.
- Майкле, що ти робиш? - Я йду крізь двері.
Мені більше нічого не залишається. Я почуваюся задоволеним і довершеним.
Я не впевнена, що ти все продумав.
Так, продумав.
На мене найшов спокій...
Прощавайте.
Я пішов не туди?
Чекайте, ще одні двері...
З вигляду наче...
Майкле, що ти робиш?
Повертаю свою дурну сутність у дурну матерію дурного всесвіту.
Так. Ясно.
Ось так. Виходить.
Виходить. Я йду. Бувайте!
Не виходить, бо ви дивитеся. Не дивіться!
Майкле, ті двері не для тебе.
Чому ні? Я їх винайшов.
Це дурня!
Ви можете рухатися далі, а я застряг тут навіки?
Хіба це справедливо?
Я знаю!
Елеанор, ходи сюди.
Ти пройдеш, а я вилізу тобі на спину. Може вийти.
- Ні. - Майкле.
Майкле, ні!
Майкле! Гаразд, ходімо зі мною.
Вогняні кальмари важкі!
- Так. - Пробач.
Увесь час прибувають нові люди.
Тахані й досі тут. Іди до неї в команду,
- створіть нові потойбічні квартали. - Я вже це зробив, не забула?
Провів 50 Берімі, створюючи нові квартали для нових резидентів.
Коли створюєш останній, це наче розчарування.
Мені подобалося тут, але Джейсон пішов, Чіді пішов.
Навіть Даґ Форсетт пройшов крізь двері.
Це, мабуть, на краще. Той тип постійно розважався, поки був тут.
Здається я застряг тут навічно, буду тинятися туди-сюди,
робити щось примітивне, як якийсь сумний старий пенсіонер.
Змушу Джанет створити мені крамницю металовиробів,
щоб я міг купити викрутку, яка насправді мені не потрібна.
Сміховинний!
Ось що я думаю про твій план, він сміховинний!
А я думаю, що це чудовий план, і закладаюся, що ви теж такої думки.
- Це буде поганий приклад. - Шановна!
Ніхто й ніколи більше цього не захоче. До того ж, якщо спитають,
просто скажете: «Аякже, врятуй усі душі у всесвіті,
і домовилися».
Подумайте про це так,
якщо ви це зробите, ви більше ніколи про нас не почуєте.
А це спокусливо, бо ви дуже набридливі.
Ви справді врятували всесвіт і все таке, але ваша поведінка...
Це все ваша поведінка.
Я знаю.
Майкле, заходь.
Усе моє земне барахло!
Моя стара куля для боулінгу.
Скріпки для паперу!
До чого все це?
Мені знадобився час, щоб це зрозуміти.
Але коли ти проходив крізь ті двері туди-сюди, до мене дійшло.
Ти ніколи не заспокоїшся, поки не отримаєш те єдине, чого ти справді хочеш.
Я стану...
Справжнім хлопчиком, Пінокіо.
Суддя дала мені силу зробити з тебе справжню людину.
Прощавай, вогняний кальмаре.
Привіт, срібний лисе.
Елеанор! Отакої!
Але ти маєш бути твердо переконаний.
Ти проживеш там
якийсь час, а тоді помреш, по-справжньому,
а тоді пройдеш потойбічну перевірку, тебе судитимуть і все таке.
Принаймні ми так думаємо.
Поки ти будеш там, уся система може змінитися.
Шон може щось витворити. Хтось може створити нову систему.
Ти не знатимеш, що з тобою станеться.
У цьому й суть.
Я не знатиму, що станеться після смерті.
Немає нічого більш людського.
Окрім хіба того, коли пишеш смс, що будеш за п'ять хвилин,
а сам навіть із дому ще не вийшов.
Дякую, Елеанор.
Немає за що.
- Привіт, Майку. Ти куди? - На Землю.
Давно не був. Ось пульт для повернення.
Не треба. Я в одну сторону.
Гаразд.
Успіху.
Дякую.
У мене для тебе дещо є.
Вона справжня!
Це справжня жаба!
Так, справжня.
Дякую.
Знаєте що? Я маю для нього ідеальне ім'я -
містер Стрибучі лапки.
Я думав, ти...
Не зважай.
Привіт, містере Стрибучі лапки.
Ось твої водійські права, картка соціального страхування.
Я відкрила тобі рахунок.
Там достатньо грошей, щоб ти не голодував,
але не так багато, щоб перетворитися на негідника.
Дякую, Джанет.
Признач візит до лікаря, щойно прибудеш.
І ніякої солоної їжі. Слідкуй за тиском.
Тепер у тебе є кров.
Усе буде добре.
Я знаю. Просто хвилююся.
Ми ще побачимося, ти ж знаєш.
Я побачу тебе, коли повернусь.
Гаразд.
Як орендуватимеш машину, не плати за страховку. Це шахрайство.
А тут спекотно.
Та це сухе тепло.
Я вже раніше казала: можеш сидіти на лавці скільки захочеш.
А коли будеш готова, просто пройди.
Посидиш зі мною трішки?
Маргариту?
Залюбки.
Назви три найкращі миті твого не-життя з нами. Давай.
Мить, коли ти кажеш нам, що ми маємо допомогти іншим людям на Землі.
Мить, коли ми насправді опинилися в Доброму місці.
І щоразу, як ми з Джейсоном цілуємося.
Він дуже добре цілувався.
Ще б пак.
Цікаво, як там справи в Майкла?
Думаю, як і у всіх людей.
Три, два, один...
Хороші дні.
З Новим роком!
Погані дні.
З нею все буде добре.
У місті хороші лікарні.
У нього є кілька друзів.
Молодець, Джейсоне. Хороший хлопчик.
Є люди, яких він терпіти не може.
Я В БАРІ. ТИ ТУТ?
ЗА П'ЯТЬ ХВИЛИН БУДУ!
Він навчається дечого сам
І, на щастя, вчиться просити про допомогу, коли потрібно.
НАВЧІТЬСЯ ГРАТИ НА ГІТАРІ У БУДЬ-ЯКОМУ ВІЦІ
Спробуйте. Пальці тримайте так.
Ви й гадки не маєте, скільки часу я намагався це зробити.
Усім потрібен вчитель. Давайте ще раз.
Він робить помилки, пробує знову, знову помиляється,
а тоді все псує, а потім намагається виправити.
Як і всі.
- За Майкла. - За Майкла.
Як гадаєш, що стається, коли люди проходять крізь двері?
Це єдина річ у всесвіті, якої я не знаю.
Я теж не знаю.
Хвиля повертається в океан.
А що океан робить з водою - ніхто не знає.
Але як колись сказав мені один дуже розумний не-робот:
«Справжня насолода в таємниці».
Можна, я побуду тут, поки ти не підеш?
Якщо скажеш те, чого я тебе навчила.
Я не хочу бачити, як ти пройдеш крізь останні двері на краю існування,
але мені подобається дивитися, як ти йдеш.
Молодець.
Привіт, це помилково потрапило до мене. Здається, це вам.
Дуже дякую.
Думаю, я знаю, що це.
Отакої.
КОЙОТ ДЖОІ КАРТКА ПОСТІЙНОГО КЛІЄНТА
ВІТАННЯ - МАЙКЛЕ СПРАВЖНІЙ ЗАОЩАДЖУЙТЕ!
Тільки погляньте. Дякую. Дуже вам дякую!
Та без проблем. Нічого такого.
Я скажу краще.
Я скажу вам, друже мій, з усією щирістю душі
і мудрістю всесвіту.
Нічого слизького.
Гаразд.
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин