‏- סדרה מקורית של NETFLIX -
‏הי, חסא בלבן.
‏שלום, ג'נט רעה! מה שלומך היום?
‏נורא.
‏באתי להודיע לך שאחרי שישה חודשי שבי,
‏כאן בריק של ג'נט הטובה, ‏היום הוא יומך האחרון.
‏אספר לך סיפור.
‏וכשאסיים, אפטר ממך.
‏נשמע כאילו מישהו סוף סוף מתנהג כמו שד.
‏אז מה הסיפור?
‏עוד ניסיון להוכיח
‏שבני אנוש הם "טובים" ו"ראויים לכבוד"
‏ולא "שקים גדולים ושמנים של קקי"?
‏משהו כזה.
‏את מוכנה?
‏דבר אחד, ממש מהיר, לפני שתתחיל...
‏- פרק 45 -
‏זה יישאר הרבה זמן.
‏זה הסיפור שלך? נראה משעמם.
‏הספר הזה הוא חלק מהסיפור. את תראי.
‏הכול התחיל לפני שבוע בערך.
‏שלחנו את ארבעת בני האנוש לטיול סקי...
‏והם נפלו מצוק, ושברו את כל עצמותיהם,
‏והמכנסיים שלהם נפלו, ‏ואפשר היה לראות את הישבן שלהם. הסוף.
‏למעשה, זה הצליח יותר ממה שיכולנו לקוות.
‏טוב, אני מודה. טעיתי.
‏זה היה ממש כיף!
‏כן! לא יכולתי ממש לעשות סקי
‏כי לזוז בזווית מבעית אותי,
‏אבל בבקתה ההיא היו המון נישות קריאה!
‏בכל מקום שהסתכלת... נישה.
‏בנוסף, ג'יאניו הדריך אותנו ‏במדיטציה המדהימה ההיא.
‏אתם רוצים לחלוק את המנטרה שלכם?
‏שלי היא קייט בלאנשט שאומרת, "ריהאנה".
‏איחולים שוב על הניצחון בג'ין רמי.
‏חשבתי שאביס אותך,
‏כי שיחקתי כל הזמן בקולג'.
‏הלכת לראטגרס, נכון?
‏לא, לפרינסטון.
‏כן, אני יודעת. אני סתם צוחקת.
‏נחמד. אבל באמת התבדחת, נכון?
‏את יודעת שזה פרינס... כן, את יודעת.
‏טוב, צוות! כל הכבוד!
‏כולם די מצליחים, ‏אבל ברנט בהחלט התקדם הכי הרבה.
‏כן, כשסימון ניצחה אותו בקלפים, ‏הוא לא הפך את השולחן ועזב בעצבים.
‏הוא רק עזב בעצבים. זה ענק.
‏אנחנו עוד לא יודעים אם הוא באמת השתנה,
‏או מנסה להיכנס ל "גן עדן-על".
‏אבל ההתנהגות שלו משתנה.
‏תזכרו, זאת מפת הדרכים.
‏קודם אנחנו משנים את ההתנהגות, ‏ואז עובדים על המוטיבציה.
‏ועכשיו...
‏הרגע שכולכם חיכיתם לו.
‏פרס "מושיע האנושות של השבוע" הולך ל...
‏ג'ייסון!
‏יש!
‏תמשיך את העבודה המעולה עם צ'ידי.
‏ו "הפרס למושיע הלוהט של השבוע" הולך ל...
‏אלינור שלסטרופ.
‏תודה, אני מסכימה לקבלו.
‏אני אף פעם לא זוכה ב "לוהט".
‏מה אגיד לך.
‏אולי תעשה כמה סקווטים. ‏תעבוד קצת על הטוסיק.
‏זה היה ממש שיא.
‏טיול הסקי, אני מתכוון, ‏לא תחרות הלוהטים המכורה לגמרי.
‏בסך הכול, זה היה הרגע שבו הרגשנו ‏הכי טוב לגבי הניסוי.
‏ואז ברנט עשה משהו...
‏ברנטי מאוד.
‏מי היה מעלה בדעתו?
‏היי, ארנבי סקי.
‏חדשות נהדרות.
‏כתבתי ספר, ‏ומכיוון שאתם חבריי החנונים ביותר,
‏אתם תקראו אותו ראשונים.
‏"עמוק באדמה מתחת לגומת הגולף: ‏תעלומת צ'יפ דרייבר".
‏כן. זה חצי רומן מרגלים, חצי תעלומת רצח.
‏זה גם חצי הרפתקת צוללת, ‏חצי ספר זיכרונות ארוטי,
‏וחצי מותחן פוליטי.
‏זה גם חצי מדריך גולף, ‏וחצי פרשנות על החברה.
‏שלושה ספרים וחצי בספר אחד?
‏לפחות. תקראו בהקדם האפשרי.
‏אערוך מסיבת חתימה על הספר ‏שבה את תציגי אותי.
‏תגידי שהוא נהדר.
‏המסיבה בעוד יומיים, אז קדימה.
‏תהאני! תבטלי תוכניות.
‏אנחנו נחלוק בקבוק יין ‏ונקרא בקול את הרומן הנורא של ברנט.
‏אוי לי.
‏אולי לא נצחק עליו.
‏הוא נראה נחמד יותר בטיול הסקי.
‏הוא הכין לכולנו סמורס.
‏אבל האמת שהוא גם טען שהמציא אותם.
‏לפני שאת מגנה עליו, אולי כדאי שתראי ‏מי מושא אהבתו של צ'יפ דרייבר.
‏אוי, לא.
‏"שמה היה סקרלט פקיסטן,
‏והיא הייתה בחורה מהסוג שלא יכולת ‏לקלוט את כולה מיד, או שהיית מת.
‏היית צריך לקלוט אותה מעט-מעט, ‏כמו יצירת אמנות דגולה,
‏כמו הלובר."
‏"עיניה החומות היו חומות ‏כמו עיפרון הצבע החום ביותר.
‏היו לה רגליים כמו לג'סיקה ראביט ‏מהסרט ההוא."
‏"לשערה הארוך והגולש היה ריח כמו לירח ‏בשעת בין ערביים מעל גומה תקן ארבע."
‏אני מצטערת.
‏עברתי דברים גרועים מזה.
‏פעם, ביום ההולדת של אילון מאסק,
‏ישבתי בין סילביו ברלוסקוני ‏לבין אילון מאסק.
‏זה גרוע.
‏מערכת היחסים של ברנט וסימון ‏היא הבעייתית ביותר.
‏היא נוטה לשפוט אנשים במהירות,
‏והוא בחור שבאופן קבוע ‏מאמת את הדיוק של השיפוט המהיר שלה.
‏אנחנו צריכים שהיא תאמין שברנט טוב יותר ‏מפעולותיו הגרועות ביותר.
‏כמו להגיד שלתהאני ‏"יש מבטא כמו למלכת אנגליה,
‏אבל בלי חלקי הפרצוף המגעילים והזקנים".
‏הרגשנו שנוכל לצמצם את הנזקים ‏מהספר של ברנט.
‏אבל כמו שבדרך כלל קורה במצבים כאלה,
‏ההשלכות השליליות התחילו להתפשט.
‏כמו כשמישהו מקיא באוטובוס,
‏ומישהו מריח את זה ומקיא?
‏בטח, כן.
‏מה הבעיה, אחי?
‏ברנט כתב את הספר הזה, ‏וברור שהוא הכניס כמה מאיתנו לתוכו.
‏יש דמות פחדנית שנקראת איגבי אבו ארבע
‏ש"מרכיב משקפיים ולובש וסט-סוודר,
‏ולא עושה שום דבר ספונטני או מגניב."
‏אני מלמד אותך אתיקה. ‏מה יכול להיות מגניב יותר?
‏אם אתה רוצה לנסות משהו ספונטני, ‏אני הבחור לזה.
‏כמעט כל מה שעשיתי על כדוה"א היה בלי מחשבה
‏או דאגה לגבי מה שיקרה.
‏ככה קיבלתי את הכינוי שלי, "הנתבע".
‏לא הטיעון הטוב ביותר, אבל אתה צודק.
‏מהו משהו ספונטני שאוכל לעשות עכשיו?
‏בוא נכין רשימה של עשר אפשרויות,
‏ואז נצמצם אותה בארבעת הימים הבאים.
‏רעיון טוב יותר, בוא נרקוד, מותק.
‏נוציא אותך מהראש שלך.
‏ככה נביס את איגבי, החנון שלא כיף איתו.
‏כן.
‏תראו את איגבי זז. ‏-הנה.
‏מעולם לא שמעתי את זה. מי זה?
‏אני. כתבתי אותו. ‏השיר הזה נקרא "אוהב אותך לנצח",
‏בסוגריים, "תגרמי לישבן לקפוץ באמבט".
‏עובדה מעניינת, סירנות המשטרה ברקע אמיתיות.
‏רדפו אחריי בזמן שהקלטתי אותו.
‏טוב. לא...
‏א-לו-גגה.
‏אז ברור שזו הייתה התפתחות מטרידה.
‏אתה יכול לדלג לסוף?
‏לא. אני צריך לספר לך את כל הסיפור.
‏למה? כל סיפור על בני אנוש נגמר באותו אופן.
‏ספר לי איך הם פישלו וגאל אותי מייסוריי.
‏את שופטת אותם מהר מדי.
‏תאמיני לי, ‏ביליתי הרבה יותר זמן עם אנשים ממך.
‏ואני יודעת כל מה שכל אחד מהם עשה אי פעם.
‏אתה יודע מה קורה עכשיו על כדור הארץ?
‏מלחמות, רצח, נשים במכנסי יוגה ‏שעלו 400 דולר מסרבות לחסן את ילדיהן.
‏חנונים נקמניים באפל משנים ‏את צורת כבל הטעינה, שוב.
‏מאיפה התקווה הזאת מגיעה, בנאדם?
‏התקווה המטורפת הזאת שאנשים שווים את הטרחה.
‏אם לצטט שיר גרוע
‏של מוזיקאי גרוע, שאנשים אוהבים כל כך
‏שהוא נמצא כל הזמן בקדימונים גרועים,
‏אנשים הם "ר-רעים עד העצמות".
‏אני חושב שהם לפעמים ט-טובים,
‏ואת צריכה לתת להם ל-ליהנות מ-מהספק.
‏עכשיו...
‏איפה הייתי?
‏אז ג'ון בדיוק גילה בטעות ‏את האמת על ג'ייסון.
‏לשמור על סוד כזה זה בדיוק
‏מסוג הדברים שג'ון התקשה בו על כדוה"א.
‏או אם לנסח את זה כך שתביני, ‏אסלת הרכילות עמדה לעלות על גדותיה.
‏אני באמת מבינה עכשיו. תודה.
‏אז ג'יאניו הוא בעצם ג'ייסון מפלורידה?
‏מי עוד יודע על זה?
‏רק אני? זאת ידיעה בלעדית?
‏כן, וחייבים להשאיר אותה כזו.
‏אם זה ייוודע, אין לדעת מה יקרה לג'ייסון.
‏אתה לא יודע מה אתה מבקש ממני.
‏תראה, ברור שהשכונה מדהימה,
‏אבל היא גם קצת "עונה 4 של אחוזת דאונטון".
‏מעוצבת באופן יפהפה, אבל משעממת למוות.
‏העובדה שג'ייסון הוא טעות
‏היא הדבר המרגש ביותר שקרה מאז שהגענו לכאן.
‏מה אם, בתמורה לדיסקרטיות שלך, ‏ג'ייסון ילמד אותך
‏את גלגול הגוף של "מג'יק מייק"?
‏תמיד אמרת שרצית ללמוד את זה.
‏בסדר.
‏אבל אני רוצה ללמוד את כל הריקוד.
‏- הצלחות הטובות -
‏קיווינו שסימון תשכח מהספר של ברנט,
‏אבל לרוע המזל...
‏"צ'יפ דרייבר הגיע לזירת הרצח ‏בקאדילק 1968 שלו."
‏"'שתישאר קרובה', ‏הוא נהם למחנה המכוניות, לואיס.
‏'כמובן, סניור', אמר לואיס,
‏אשר העריץ בסתר את צ'יפ, ‏יותר מאשר את אביו שלו."
‏"צ'יפ הביט בקו המתאר הסקסי ‏של קורבן הרצח שעל הרצפה.
‏'בזבוז של חמוקיים', הוא נהם.
‏הוא בדק בשעון הרולקס שלו, שהיה אמיתי.
‏כמעט הגיעה שעת הגולף, ‏אז החקירה תצטרך לחכות.
‏מזל שהוא כבר פתר אותה.
‏הרוצח היה לואיס, מחנה המכוניות."
‏הוא פותר את הרצח בעמוד עשר. ‏על מה שאר הספר?
‏איך הולך, גבירותיי?
‏רק מתעמקות ביצירות המופת הספרותיות.
‏כן, אז תקשיבו.
‏ייתכן שברנט עשה כמה בחירות לא רגישות,
‏אבל אולי תוכלו למצוא דרך לסלוח לו?
‏אני מניחה שכן. ‏-לא.
‏לא?
‏סליחה, אבל לא, אני לא יכולה.
‏הספר הזה מחפיץ, שונא נשים וגזעני.
‏למה עוד מתעסקים בחסא הזה במקום הטוב?
‏כשאנשים כמוהו הם אידיוטים בורים,
‏למה אנשים כמונו מתבקשים לסלוח לו?
‏וגם, וזה חשוב פחות,
‏למה הוא במטוס קרב בתמונת הסופר?
‏טוב, אוכל לענות על זה. ‏הוא אוהב את "אהבה בשחקים".
‏בקשר לשאר השאלות,
‏אחזור אלייך לאחר שאיוועץ
‏בכמה ישויות אלמותיות, שהן חכמות מאוד.
‏לא חשבתי שאתה שחקן גולף.
‏אני מעריך גולף.
‏כפי שבן הוגן אמר,
‏ "החבטה החשובה ביותר בגולף היא החבטה הבאה".
‏זה רעיון מקסים.
‏אם אתה עושה טעות, ‏תמיד יש לך הזדמנות לתקן אותה.
‏כן, כמו שג'ון דיילי ‏אמר פעם לדיוויד לי רות'
‏בטורניר המקצוענים-חובבנים ‏של צ'ילי'ס באורלנדו,
‏ "תראה איזו חבטת פתיחה, טמבל!"
‏הצלחתי. כמעט פספסתי, אבל בסוף זה נכנס.
‏אולי שחקן גולף מיומן כמוך צריך לשחק
‏בלי פילטר העזרה?
‏בוא נשחק כמו פעם. ‏-בסדר. למה לא?
‏לעבאזל! התעטשת, בנאדם.
‏אני לא חושב שהתעטשתי, ‏כי אני לא מסוגל פיזית.
‏טוב, מישהו התעטש. אוף.
‏ברנט, חבר, אף אחד לא התעטש.
‏הייתה לך חבטה גרועה, וזה בסדר.
‏אתה יודע, זה לא סימן לחולשה ‏אם אתה מודה שפישלת.
‏בסדר, מה שתגיד, פישלתי.
‏אתה רואה? עכשיו נמצא את הכדור שלך, ‏ותנסה להצליח יותר בחבטה הבאה שלך.
‏ואתה יודע, אם בסוף
‏זה יהיה תקף גם לכל היבט אחר ‏בחייך בהמשך, אז מגניב.
‏מה? ‏-מה? כלום.
‏אני חייב לומר, ג'נט רעה,
‏באמת הרגשתי שהצלחתי לצמצם את הנזק.
‏חשבת שהטמבל הזה ישנה לגמרי את האישיות
‏בגלל מטפורה עדינה אחת?
‏מה אגיד? אני אופטימיסט.
‏אבל יומיים לאחר מכן, באירוע, ‏זה התפרק כמעט מיד.
‏- ברנט נורווק ‏מחבר ספרי התעלומה של צ'יפ דרייבר -
‏היי, תודה שלא סיפרת על ג'ייסון.
‏מאז שהגעתי לכאן, תהאני עזרה לי להבין
‏שרכילות הייתה דרך לא בריאה ‏להגברת ההערכה העצמית שלי.
‏מצד שני, סוד ג'ייסון הזה צריך לצאת.
‏תזכור מה שאמר עמנואל קאנט.
‏ "זו חובתך לשמור על סודות חברך."
‏אבל הפילוסופית האהובה עליי, ‏בת'אני פרנקל, תגיד
‏שחובתי "להגיד הכול!" ‏ו"אם אתה לא יכול להתמודד עם האמת,
‏אז אתה לא יכול להתמודד איתי!"
‏שוב, אני מתחנן, בבקשה תקשיב לעמנואל קאנט ‏ולא לבת'אני פרנקל.
‏אני חייב לרכל על משהו.
‏אולי כמה פריטי רכילות אנונימית מהשכונה?
‏מי לובשת אותם מכנסיים טיפשיים כל יום?
‏לא יודע. ‏- "קאתי מכנסיים טיפשיים".
‏סימון? חשבתי על השאלות הטובות מאוד ‏ששאלת אותי.
‏סליחה על העיכוב.
‏המגילות העתיקות שבהן בדקתי ‏היו קשות מאוד... לגלגול בחזרה.
‏בכל אופן, חשבתי מה כדאי שתגידי לברנט
‏כשהוא ישאל מה דעתך על הרומן.
‏גם אני. יש לי רעיון מעולה. ‏אני אגיד לו שהוא גרוע ברמות.
‏תקשיבי. את צודקת לגמרי שברנט צריך להתפתח,
‏אבל אולי יש דרך מעודנת יותר ‏לגרום לזה לקרות.
‏היי, הנה הן.
‏המלאכיות של צ'רלי.
‏אז סיימת את הספר? מה חשבת?
‏בחירה מעניינת מאוד במילים.
‏בהחלט מעולם לא ראיתי שנעשה שימוש במילים ‏ "אוהל-במכנסיים" פעמים רבות כל כך.
‏כן. הרגשתי, באותו רגע,
‏שזה מה שבמשרד הבריאות היו אומרים.
‏מה עוד? בואו נשמע עוד "מחמות".
‏מחמאות. כשתציגי אותי.
‏עצם הכתיבה של ספר הוא הישג מדהים.
‏ועוד איך. וגם הסיפור מדהים.
‏כלומר, צ'יפ פותר את התעלומה בעמוד עשר. ‏הבלש הכי טוב בעולם.
‏אז תקפצי למעלה,
‏ותגידי מהלב שזה הספר הכי אהוב עלייך.
‏למעשה, אני חייבת לומר,
‏הדמות סקרלט פקיסטן מבוססת בבירור על תהאני,
‏והיא לא בדיוק מחמיאה.
‏לא מחמיאה?
‏אמרתי שיש לה ענקיים.
‏ה- "מחמה"! ‏-כן, תבין, יש...
‏ברנט, זוכר את השיחה שלנו על טעויות
‏ואיך "החבטה הבאה היא החשובה ביותר"?
‏רק שנייה. אתם מסכימים איתה?
‏לא להאמין.
‏לא ביקשתי שמשטרת התקינות הפוליטית ‏תצעק עליי.
‏הייתי מוריד לך עשרה אחוז מהמחיר.
‏אבל עכשיו תשלמי 65 דולר, כמו כולם.
‏אין פה שום כסף.
‏אירוע הספר בוטל.
‏בגלל הנשים המרושעות האלה.
‏אלוהים.
‏אולי אשכנע את סימון לטפל בזה כמו הבריטים:
‏לחייך באומץ, לקבור את הרגשות, ‏ולתת לגשם מטפטף תמידי
‏לשטוף את העצב לאט במשך 50 שנה.
‏ "ז" על זה. סימון היא לא הבעיה. ‏ברנט הוא הבעיה.
‏הוא צריך להשתנות,
‏וללכת סביבו על קליפות ביצים לא יעזור.
‏צריך לזרוק את הביצה בפרצוף שלו.
‏את צודקת. מספיק כבר. ‏הוא חי על כדור הארץ 60 שנה כמעט.
‏יותר מחצי מהניסוי הזה כבר עבר.
‏הוא חייב להשתפר, ולא נחכה לנצח.
‏ג'נט, איפה הוא עכשיו?
‏ניחוש פרוע.
‏היי, חבר. מה אתה עושה?
‏קורע את המסלול? ‏-מנסה.
‏נראה שהתותח לא רוצה לקלוע.
‏סימון הייתה מרושעת מאוד כלפיי.
‏אולי אפילו קצת גזענית.
‏תקשיב. אמנות היא סובייקטיבית.
‏וחשוב מכך...
‏אין דרך אחרת לומר את זה, חבר. עשית טעות.
‏הפעולות שלך פוגעות באנשים,
‏ואתה חייב לקחת על זה אחריות.
‏אתה צריך לחזור ולהתנצל.
‏עשה את הצעד הראשון לצורך ריפוי השכונה.
‏בסדר. אהיה לארג' איתן.
‏בדיוק כמו אבא שלי,
‏כשנלחם לבדו בכל התביעות הייצוגיות ההן.
‏הלוואי שיכולתי לתקשר איתו.
‏מעניין אם יגיב לאיזו תאוריית אמנה חברתית.
‏למה אתה מנסה לעזור לו?
‏הוא אפילו לא מודע לקיומך.
‏הוא לא רואה אנשים אחרים.
‏הוא באמת קרא לי "פחדן אבו ארבע ‏שכנראה שוכב על יבש עם ספרים".
‏אבל למה לא להתעלות מעל זה?
‏אני אגיד לך למה. כי בזה
‏אתה אומר שזה בסדר שיתייחסו אליך ככה,
‏וזה לא בסדר להתייחס ככה לאף אחד.
‏לא לתהאני, לא אליי, אפילו לא אליך, איגבי.
‏כולם? התאספו בבקשה.
‏לברנט יש משהו להגיד.
‏טוב.
‏בנוגע לרומן שלי עטור השבחים,
‏אני מצטער מאוד
‏אם נעלבתם. בסדר?
‏זאת לא התנצלות.
‏זאת כן התנצלות.
‏טוב, בסדר.
‏אני מצטער אם מה שכתבתי, שהיה בסדר גמור,
‏איכשהו גרם לכם להרגיש שזה לא בסדר.
‏אבל זו בעיה שלכם.
‏ברנט, לא בכיוון, חבר.
‏לא, סליחה, או שתתנצל באמת, ‏או שתפסיק לבזבז את הזמן שלנו.
‏טוב, אתם יודעים מה? ‏אני בעצם לא מצטער בכלל, טוב?
‏זה מה שרציתם?
‏ברור שלא.
‏אולי נעשה הפסקה? נאכל חטיף.
‏לא עד שייתנו לי את ה "מחמות" שמגיעות לי!
‏אתה רוצה "מחמה"? אתן לך "מחמה".
‏לא חשבתי שאפשר לכתוב ספר נורא כמו שלך.
‏באמת לא חשבתי שבני אדם מסוגלים
‏לזיבולים גזעניים וסקסיסטיים כאלה.
‏וגם, צ'יפ דרייבר הוא או בלש פרטי,
‏או הקוורטרבק של השיקגו ברס,
‏או "הנשיא החזק ביותר בעולם".
‏הוא לא יכול להיות שלושתם.
‏אלוהים.
‏זאת בושה וחרפה.
‏השגתי משהו. כתבתי רומן.
‏ועכשיו מתקיפים את היושרה שלי?
‏קראו לי גזען, סקסיסט.
‏אין בי טיפת גזענות או סקסיסטיות!
‏אני ברנט נורווק, ואני אדם טוב.
‏אני במקום הטוב. שמעתם עליו?
‏ואני כאן כי מגיע לי להיות כאן.
‏אני כאן בזכות, כי הייתי הטוב ביותר.
‏אתה מגוחך.
‏כן, ואת חלבה מתנשאת.
‏אל תדבר אליה ככה, בבקשה. היי, יש לי רעיון.
‏אני אזמן לכאן כמה ספרי פילוסופיה שנוכל...
‏מספיק עם הספרים הארורים, איגבי.
‏כן, נכון. אתה בטח לא יודע,
‏אבל הדמות מבוססת עליך.
‏לא, ידעתי את זה, בנאדם.
‏תיזהר! ‏-שוב מתקיפים אותי!
‏סליחה, לא בכוונה. ‏-לך לעבאזל!
‏אז חשבתי על נגיסות בייגל...
‏בתור חטיף?
‏שבריריות של הזכר האמריקאי בגיל המעבר.
‏אתה יודע למה הם נקראים ‏דור ה "בייבי בום", נכון?
‏דקירה קטנה ביותר של האגו שלהם, ובום.
‏הם נעשים תינוקות.
‏כלומר, זהו זה. נדפפנו.
‏שישה חודשים של עבודה מדוקדקת
‏בניסיון לעזור לארבעת בני האנוש להתגבר ‏על דחפיהם הגרועים ביותר ולהפוך לקבוצה.
‏ואז פוף! זה נגמר.
‏אמרתי לך, בנאדם, בני אנוש הם גרועים.
‏לסיפור הזה יש עוד פרק אחד.
‏אז היום היה גרוע.
‏היום היה גרוע מאוד. ‏כולם בטח איבדו מלא נקודות.
‏ואין לי פתרון.
‏בסדר, טוב, בואו נתחיל מחדש.
‏אני אעשה משהו קצת מפוקפק,
‏ואתן לג'ון לקבל החלטה קטנה וטובה לעזור.
‏אוכל להגיד לו שאני עושה גווני אומברה,
‏והוא יעצור בעדי.
‏מה לא בסדר בגווני אומברה?
‏אלינור. בבקשה. השבוע הזה היה מספיק קשה.
‏אוכל להצית את הגלימות שלי, ‏ולנסות לגרום לברנט לכבות אותן.
‏אני יודעת שאתה מציע את זה ‏רק כי אתה כל הזמן אומר
‏שתיראה מעולה בגלימות נזיר בוערות,
‏אבל זה דווקא רעיון לא רע.
‏להכריח אותו לעזור למישהו, בלי לחשוב על זה.
‏אולי אבקש מצ'ידי שיעביר שיעור על אמפתיה?
‏כן! טוב, נכתוב את זה.
‏נשאר לנו עוד הרבה זמן.
‏נוכל לחזור למסלול.
‏זה היה לפני שעה.
‏בדיוק לפני שבאתי לכאן, ‏כדי לראות אותך בפעם האחרונה.
‏במשך חודשים את ואני התווכחנו ‏אם אנשים הם טובים או רעים.
‏אבל כשצפיתי בשלושת בני האנוש האלה
‏מרימים את עצמם, ומנסים להמשיך הלאה,
‏הבנתי ששאלנו את השאלה הלא נכונה.
‏מה שחשוב זה לא אם אנשים ‏הם "טובים" או "רעים".
‏מה שחשוב זה אם הם מנסים להיות ‏טובים יותר היום ממה שהם היו אתמול.
‏את שואלת למה יש לי תקווה?
‏זאת התשובה שלך.
‏מה אתה עושה?
‏שולח אותך הביתה.
‏לא אהפוך אותך לגולה, ג'נט. אני משחרר אותך.
‏ניסיתי לשכנע אותך לעבור לצד שלנו.
‏זה לא הצליח, ‏אז להשאיר אותך כאסירה נראה סתם אכזרי.
‏לתת לך ללכת הביתה היא ההחלטה שלי
‏להיות קצת טוב יותר היום משהייתי אתמול.
‏הנה הטלפון שלך...
‏ומתנת פרידה.
‏מעולה. זה הספר של ברנט?
‏לא. לא היה עליי מזומן, ‏אז לא יכולתי לקנות לך עותק.
‏זה מניפסט,
‏המתאר בפירוט כל מה שקרה עם בני האנוש.
‏ג'נט ואני כתבנו אותו לפני הרבה זמן. ‏היא מעדכנת אותו תוך כדי התהליך.
‏אני מקווה שתקראי אותו. ‏-רעיון מצוין.
‏אנשים שמקבלים ספרים בתור מתנה ‏תמיד קוראים אותם.
‏ביי!
‏תרגום כתוביות: אורית זיו