Podle knihy Roberta Moora ČAS UMÍRÁNÍ
Nový světový rekord v podání Míši Averina.
-Mami! Vydržel jsem 57 sekund! -Paráda!
-A teď spát. -Ještě ne!
Už je pozdě. Míšo!
Míšo!
Míšo, nezlob.
-Pojď sem! -Ještě ne!
Míchaile, chyť ho!
Ještě ne! Žádná postel!
Ne!
Honem na gauč!
Na gauč!
Tak dost, já končím.
Běž dát mámě pusu, je unavená.
-A mazej spát! -Ne! -Míšo!
-Nezavolal ti? -Ne.
To je mrzák.
Je to teprve pár dní, ale stejně...
-Ale zavolat měl? -Měl.
-Dobrý den. -Pane.
-To je všechno, co mám. -Díky, Sergeji, určitě bude moc rád.
Pomalu!
To je ono.
Je mi líto, pánové, ale z Moskvy nic nepřišlo.
Z čeho máme žít?
Kdybych to věděl, tak bych z toho žil taky.
Vás aspoň čeká nasazení, dostanete příplatek.
Který nevyplatí.
Pavle!
Musíme jet, pojď nahoru!
Sergej nám dal osm set.
-Chce toho víc. -Cože?
Připsala další věci.
Prý mám všechno sehnat, nebo mě zabije.
Další čtyři kartóny vodky, dalších pět bas piva,
osmnáct krepáků, balónky, šampaňský.
Ty vole.
Tak to zruš.
Nebo si vezmi mě.
-Kdo má naše prachy? -Co?
-Kdo má naše prachy? -Anton.
-Nestačí to, ani náhodou. -To zvládneme.
Olegu.
-Já bych si sám sebe vzal. -Kecy.
-Byl bych skvělá manželka. -Drž už zobák.
Dej mi ten seznam.
-Zdravím. -Tohle potřebujeme.
Tady jsou peníze, nejsou všechny, ale...
Zapomeň.
-Doplatím to příští týden... -Určitě...
-nebo ten další, ale zaplatím. -Platí se hned.
No tak, chlapi, žení se mi kamarád.
Není se o čem bavit.
-To fakt myslíš vážně? -Jo, smrtelně vážně.
To snad není možný.
Počkej, Michaile.
Neblbni, chlape.
Vidíš tohle?
Co teď?
Hodinky ponorkáře?
Chceš ještě něco? Boty? Bundu?
Spoďáry?
-No, vida. -Páni.
Paráda.
-Vypadá dobře. -To by šlo.
To jí udělá radost.
Pánové.
Nalejete nám vodku?
Tohle je za ty moje hodinky.
Jak je?
Budeme večeřet teď, nebo počkáme?
-Kde máš hodinky? -To nic, to je v pořádku.
Jsme na tom stejně.
-Co se s nimi stalo? -Prodali jsme je.
To snad ne. Proč jste je prodávali?
Kvůli tomuhle.
A tomuhle. A tomuhle. A všemu tady.
Vážně?
-Děkuju. -Není zač.
-Co se děje? -Ty brečíš?
-Koukněte, on brečí. -Nebrečím.
Co to s tebou je? Přestaň.
Neblázni.
-Pojďte se radši najíst. -Jo, jdeme. Olegu.
Ještě mě taky rozbrečíš.
Olegu, to stačí.
Užíváš si to?
Ještě jednu pro manželku.
Nevím proč, možná je to ta pustina kolem, která k tomu přispívá...
ale faktem je, že jsme tady všichni spojení.
A ode dneška jsou spojeni i Daria a Pavel.
-Jako nejlepší Pavlův přítel... -A kdopak brečí teď?
Sklapni.
Já? Co jsem řekl?
Jako nejlepší Pavlův přítel chci pronést přípitek...
na Pavla a Dariu a šest jejich dětí, které budou mít
a které se o strýčka Antona ve stáří postarají.
-Na zdraví! -Na zdraví!
A já bych chtěl připít na Dariu.
Jak má milá Táňa dosvědčí,
život ženy námořníka není lehký.
Život u Severního loďstva je ještě těžší.
A být ještě ženou Pavla...
k tomu všemu...
Jen si to představte!
Ale my to zvládneme.
A když to začne být zlé...
Co uděláme?
Jsem námořník, jsem námořník, a srdce mé je stálé.
Mou ruku máš, co víc si přát?
Teď přišel čas si sklenku dát.
Jsem námořník, jsem námořník, a srdce mé je stálé.
Pusu, pusu, pusu...
Raz, dva, tři, čtyři, pět, šest,
sedm, osm, devět, deset, jedenáct, dvanáct,
třináct, čtrnáct, patnáct,
šestnáct, sedmnáct, osmnáct, devatenáct, dvacet!
Už je moje!
-Zlato. -Co je?
Pojď se mnou.
Co to děláš?
Půjdeme vedle.
Počkej.
-Cítíš ho? -Cítím.
Dobrou, má lásko.
Dobrou, má věčná.
Dobrý ráno!
-Ahoj. -Ahoj!
Dobré ráno, pane.
-Dobré ráno. -Dobré ráno, pane.
-Ahoj, jedeš na ryby? -Jak je?
-Pane, co budete pouštět v tý televizi? -Hodně vážné věci.
Počkej. Pomalu.
-Mám to. -A je to.
-Už to zapnuli? -Ne.
-Alexeji... -Co je?
Musíš se zase dostat do formy.
Alexeji, buď zdráv.
To je v Moskvě, byli jsme na nich.
Ne, ne, dívej se!
Nech to hrát, nech to hrát.
Pavle.
Pořád ženatý? I teď, druhý den?
-Jo, zatím dobrý. -Máš kliku, že je tak tolerantní.
-Tohle je ta Macanda? -Jo a potí se.
Vzteká se?
Má sto třicet stupňů. Je to v rámci norem.
Není vzteklá, jen nabručená.
Reaktor na třech čtvrtinách výkonu. Teplota a tlak v normálu.
-Turbogenerátor zapnut. -Přístaviště,
-hlášení ze všech oddílů. -Motory připraveny.
Máte povolení k vyplutí.
Pohon je připravený. Kontrola před vyplutím?
Provedena, ohlášeno manévrování.
-Budeme hlídat hydrauliku. -Ano.
-Kontrola přístrojů? -Provedena, vše v pořádku.
Kursk vyplouvá! Honem, ať ho nezmeškáme!
Počkejte na mě!
Nebuďte tam dlouho!
Přichází.
Opatrně.
Admirál na palubě!
Pokračujte.
Kafe.
Ať se fregaty přemístí severně na šestnáct a půl.
Rozkaz.
-To musím všechno dělat sám? -Ne, pane.
Nádherný pohled.
Před dvaceti lety jsme mívali na tomhle cvičení třikrát víc lodí.
Půlka jich rezaví v docích.
Dvě třetiny ponorek jsou rozřezané ve šrotu.
Pamatujete Kutuzova?
Moji první loď?
Odstrojili z ní rakety
a teď vozí maso a zeleninu na naši základnu Poljarnyj.
Jestli Američani zaútočí, Kutuzov po nich bude metat zelí.
I tak je to působivé.
Jako vzkaz našim nepřátelům to bohatě stačí.
Takže teď už jenom zjistit, kdo to ti naši nepřátelé jsou.
Komodor Russell.
Zástupce velitele ponorkového loďstva.
-Děkuji, pane. -Děkuji.
Jak to vypadá s tím ruským cvičením?
Padesát sedm hladinových plavidel, tři ponorky.
Oskar dvě, Kursk, vyplul z Vidjajeva v sedm dvacet.
-Ozvuky? -Tichý a neviditelný.
Třída Oskar.
Ještěže Rusové nemají dost peněz, aby jich postavili víc.
Tajfuny jsme aspoň slyšeli a nevráželi do nich.
Vezměte si, že Rusové dělávali taková cvičení každý rok.
-Dobré ráno. -Dobré ráno, pane.
-Je tam i admirál Gruzinský? -Je na moři a velí tomu.
Vy se znáte, viďte?
Známe.
Rybařili jsme...
A pili.
V mém případě až moc.
Tak, admirále Gruzinský...
Co to máte za lubem?
Důstojník na hlídce, hloubku dvacet osm metrů.
Vpravo na nula osm pět. Po vyrovnání kurzu zvyšte na dvacet uzlů.
Dvacet osm metrů, nula osm pět, dvacet uzlů, pane.
Přehled výzbroje?
Dvacet čtyři střel SS-16. Dvacet jedna torpéd L-55.
A jedno zkušební torpédo HP.
-Macanda. -Ano.
-Stav? -Stabilní.
HP, nemám je rád, levné a nebezpečné.
Sto třicet pět.
Nemám hodinky.
Nemůžu se dočkat, až se s ní rozloučíme.
Pozor!
Pohov.
Cvičení bude mít tři fáze.
Vypuštění střely.
Vypuštění torpéda.
Nepozorovaný návrat.
Stav reaktoru?
Oba reaktory běží.
Výzbroj?
Testovací torpédo je teď stabilní, ale vykazuje zvýšenou vnitřní teplotu,
což může značit průsak peroxidu vodíku.
Beru na vědomí.
Zbavíme se ho hned, jak dosáhneme povolené oblasti palby.
-Ještě něco? -Ne.
Rozchod.
Komora volná.
K nabití připravit.
Zvýšení teploty. Sto čtyřicet dva, a stoupá.
Velení, urgentní zpráva. Musím mluvit s kapitánem.
Tady kapitán.
Pane, zkušební torpédo hřeje. 142 stupňů a stoupá...
Sto čtyřicet osm.
Žádám o svolení vystřelit mimo určenou oblast.
Jsme stále pod kritickou teplotou?
Ano.
Do určené oblasti nám zbývá sedm minut.
A nejsme ve správné poloze. Žádost se zamítá.
Rozkaz.
Předpisy.
Sto padesát dva.
Pomodli se.
Nejsem věřící...
Zajistěte oddíl!
Zavřete průlezy! Zavřít ventily!
-Co se stalo? -Zajistit přední přepážku!
Zajistit dveře a zavřít ventily!
Velení, tady oddíl sedm, ozvěte se.
-Proč velení neodpovídá? -Jsou mrtví. -Ticho.
-A proč neplujeme k hladině? -Co myslíš?
Ticho!
Velení, tady oddíl sedm, ozvěte se.
Pane, v oddílu torpéd hoří.
Detonační teplota?
Hlavice explodují při sto osmdesáti stupních.
Při kolika?
Při sto osmdesáti.
Spálila se čidla.
-Co budeme dělat? -To, co jsme cvičili. Zajistíme...
Na záď! Do oddílu devět!
Pavel a Anton jsou vepředu!
Běž do oddílu devět!
Nech ho na plošině! Běž do oddílu devět!
Pohyb!
Antone! Antone!
Oddíle pět, tady oddíl sedm, ozvěte se.
Jsou mrtví.
Oddíle pět, tady oddíl sedm, ozvěte se.
Půjdeme. Pojď.
-Tady pětka. Michaile? -Antone, jsme v sedmičce.
Jak jste na tom?
Reaktor kolabuje.
-Nouzové chlazení nefunguje. -Zmiz odtamtud!
Nemůžeme, byl by z toho Černobyl. Musíme zapnout konvenční chlazení.
Kolik je tam vody?
Hodně a stoupá.
Michaile?
Vyřiď Věře, že ji miluju.
Sbohem.
Pohyb, pohyb! Do oddílu devět!
Je tady někdo?
Pjotre! Pjotre!
-Pozor, je tady Pjotr! -Leo, pojď s námi!
Dělej, lez!
Leo, pojď!
-Leo, pojď, dělej. -Nesahej na mě!
-Vzbuď se! Vstávej! -Podívej se na mě!
Pomoz mi s ním!
Běž! Dělej!
-Pane, víme vůbec, co se stalo? -Moc ne.
A jak to, že žijeme?
Jsme na zádi, proto žijeme.
Výbuch byl na přídi, my jsme vzadu, přepážky nás před tím uchránily.
Co budeme dělat?
Použijeme průlez a vypadneme odsud.
Nabíráme vodu.
Ne, jedno po druhém.
Zajistíme oddíl, dáme dohromady, co tady máme
a pak zhodnotíme možnosti úniku.
-Rozumíte tomu všichni? -Ano, pane!
Výborně.
-Maxim a Niko! -Zde!
Uzavřete oddíl, pročistíte potrubí a zkontrolujete přístroje.
Rozkaz.
-Borisi, ty máš čerpadlo. -Rozkaz.
Sašo, najdi kladivo.
-Musíme dát najevo, že žijeme. -Rozkaz!
Takže čtyři údery, opakovaně.
Každou hodinu vždycky v celou. Čtyři údery.
Pět, čtyři, tři, dva, jedna.
Přibližte mi Barentsovo moře, severovýchodně od Murmansku.
Chci vidět námořní dopravu. Zvýrazněte to.
A chci družicový záběr, ale lepší než tenhle.
Jo, přibližte to, co to je?
Co tam máme?
Ruské fregaty křižují a zbytek flotily pluje v kruzích o malém poloměru.
Seizmický otřes? Můžete to upřesnit?
Jeden slabý, jeden silný, 3,9 Richterovy škály.
V 11:28, dvě minuty po sobě.
Dobrý Bože.
Ztratili ponorku.
Dejte mi seizmické záznamy pro Barentsovo moře.
Davide, požádejte Američany o záznamy ze Sat-Com-3 z Vidjajeva
a další vedlejší přístavy Murmansku.
Bruci, spojte mě s velením ruského Severního loďstva.
-S kým? -S admirálem Gruzinským.
Mám žádat o povolení štáb NATO?
-Kdybych chtěl, abyste žádal o povolení, řekl bych to. -Jistě.
-Admirál na palubě! -Pohov.
-Hlášení. -Dvě akustické ozvy.
-Jak silné? -Nedá se říct.
-Přístroje nebyly zaměřené. -Potřebuju přesné místo a loď.
-Kursk? -Ať připraví miniponorku.
-Je to jasné? -Ano, pane.
Co tam slyšíme?
Jednu explozi a potom druhou,
což ale bylo více výbuchů, které se odehrály najednou.
-Střely Granit? -Řekl bych spíš torpéda.
-Ozvalo se Severní loďstvo? -Zatím nereagují.
Přežil někdo?
Byly to dvě exploze, velmi silné.
Podle satelitů jsou ruské záchranné lodě ještě v docích.
-Mami? -Ano?
Jsou jedlé?
Jsou malé,
ale dobré.
Dej je do košíku.
Jsou maličké.
Miminka od hub.
Dáme je do polévky.
Tak pojď.
Voda rychle stoupá!
Už je tady jeden a půl metru!
-Snažíme se to ucpat. -Kde je hasák?
-Potřebuju další hadry! -Leo, další hadry!
-Další hadry! -Dělejte!
A teď ty svorky, svorky!
-Niko! Rychle! -Svorky, hned to bude.
Hergot.
Borisi, jak jsi na tom s čerpadlem?
-Potřebujeme ho! -Já vím, dělám na tom.
Připojím ho na záložní baterie.
Jede.
-Zjistěte mlíkem, jestli má tah. -Podej mi mlíko.
Zkontrolujte tah.
Tím se to zpomalí, ale nezastaví.
Borisi, hlídej, aby čerpadlo jelo. Pořád sem teče.
Rozkaz.
Niko, najdi deky, musíme se zahřát.
Rozkaz.
Nachystej taky generátor kyslíku.
Ale zatím ho nespouštěj, dokud s tebou neprojdu postup.
Leo!
Co se děje?
-To zvládneš. -Já se nebojím.
Poslouchej mě, poslouchej.
Představ si, že jsi nahoře a tví kamarádi tady dole.
Pro jejich záchranu bys udělal všechno.
-Nic by tě nezastavilo. -Nic.
Vidíš?
Všechno, co bychom udělali my, udělají i oni.
-Jistě. -Už mi věříš?
Ano?
Věřím.
Máme zvuk?
Nefunguje, pane.
-Spravte to. -Už tam skoro jsme.
Bože.
Hrůza.
Mnohem horší, než jsem čekal.
To nemohl nikdo přežít.
Průšvih s Kurskem.
Něco se stalo.
Cože?
Promiň. Ilino.
Ahoj, mami.
Ahoj.
-Anastasie! -Nevím, co mám dělat.
-Co jsi slyšela? -Že s nimi ztratili kontakt.
-Kdy? Jak je to dlouho? -To nevím.
-Slyšela jsem, že hoří. -Kdo to říkal? -Dáša.
Danilova sestra říkala, že jsou v pořádku.
-Můžou ven? -Kdo ví?
Co uděláme?
Najdi Vadima.
Já se zeptám na štábu, třeba tam něco zjistím.
-Sejdeme se u Věry! -Dobře.
Neboj, zjistíme, co se stalo.
-Kde? -Tady.
-Počkejte tady. -Cože? Počkejte...
-Stalo se něco s Kurskem? -O tom, bohužel, nic nevím.
Neslyšel jste nic? Řeknete mi to?
Když nic nevím, nemůžu nic říct.
A i kdybych něco věděl, neměl bych oprávnění vám cokoli říct, promiňte.
Kapitáne Timošenko!
-Kapitáne! -Ano?
Prý se něco stalo s Kurskem.
Právě si mě předvolali k jednání, omluvte mě.
Námořnictvo by nám mělo říct, co se děje.
To je hrozné!
Co budeme dělat?
Necháme námořnictvo pracovat.
Udělají všechno, aby chlapce dostali domů.
-Ale musíme vědět, co se děje. -No právě.
Před třiceti lety, když byl Anton o dost mladší než tady Míša,
byl Antonův otec na Kievu.
V ponorce tehdy vypukl požár, zůstala na dně tři neděle.
A já nevěděla nic.
Ale tenkrát Vadima zachránili.
Oni splní svou povinnost.
Vaše povinnost je čekat.
-Ano. -Ano.
Někdo kávu?
Když Anton odjížděl, nerozloučila jsem se s ním.
Byla jsem naštvaná,
protože slíbil, že spraví to okno v kuchyni...
Ani jsem mu nedala pusu.
A třeba jsme se viděli naposledy.
A já na něj byla hnusná.
Věděl, že ho máš ráda.
Věděl?
Ví to.
Musíš být silná.
-Jako my všechny. -Ano, já vím.
Jinak to nejde.
Kapitáne!
Běž, Míšo, posaď se támhle.
-Jsem Táňa Averinová. -Ano, já vím. Znám Michaila.
Tohle je jediná záchranná loď, že?
Kdyby byli naživu, byli byste tam...
Je mi to líto.
Je mi líto.
Mám to.
Žádný kyslík.
Centrála 2 je pryč.
Musíme zapnout generátor kyslíku.
Olegu, do generátoru potřebujeme ty patrony.
Já vím.
-Olegu... -Já vím.
Jo, ksakru.
Co se děje?
-Žádné patrony nemáme. -Co?
-Žádné patrony nemáme. -Určitě? Někde být musí.
-Hledali jsme všude. -Někde být musí!
Pane,
v osmém oddílu patrony jsou, ve spodní části.
Sám jsem je Timurovi dával.
Oddíl osm je pod vodou.
Tam se nedostaneme.
Kruci.
Borisi.
Borisi, nahoď čerpadlo.
Pomůžu ti.
Můžeš.
Nouzové napájení.
Tady velitel.
-Zastavit motory. -Mikrofony zprovozněné.
Pokud se něco ozve, tak hlavně, ať to slyšíme.
Motory stop.
Potvrzuji.
Patnáct sekund.
5, 4, 3, 2...
Celá hodina, teď.
-Mikrofony určitě fungují? -Ano, pane.
Máme zvuky moře i šumění proudu.
Nic.
Michaile!
Celá hodina. Teď minula.
Cože?
Byla celá. Musíme začít tlouct.
Já jsem prodal hodinky.
Jo!
-Spojte mě s Rudnickým, okamžitě! -Centrálo, spojte nás s Rudnickým.
-Táňa Averinová? -Ano.
-Já jsem Kulkin. -Ano?
Z Kursku je slyšet klepání.
Děkuju.
Marino! Marino!
Dario! Dario!
Marino!
-Co je? -Slyšeli klepání!
-Cože? -Slyšeli klepání!
-Určitě? -Jo!
-Jsou naživu! -Marino!
-Slyšeli klepání! -Co se děje?
Jedou tam záchranáři!
-Táňo, víš to jistě? -Jo!
Jsou naživu!
Chci satelitní přenos z Vidjajeva a vše na severovýchod od Murmansku.
Potopil se Kursk.
Před dvěma hodinami vyplula z Vidjajeva loď se záchrannou ponorkou.
-Takže někdo přežil. -Se kterou záchrannou ponorkou?
Rusové měli funkční tři záchranná plavidla.
Mir prodali jedné americké společnosti,
která s ní vozí bohaté turisty k Titaniku za dvacet tisíc dolarů na hlavu.
A-32 trčí v Černém moři s rozbitým stabilizátorem,
takže zbývá Priz, hromada šrotu, kterou bych nepustil ani do vany.
Vyžádali si Rusové naši pomoc?
Opakovaně jsem volal admirálu Gruzinskému a zatím nic,
ale není to hlupák.
Na Kursku je nejvíc tajných věcí.
Kryptografie, pohon, zbraňové systémy. Do její blízkosti nás nepustí.
Uvidíme.
Zatím vystrojte LR5 a připravte ji na letecký přesun.
A chci seznam ponorných plošin a hloubkových potápěčů
-od Severního moře po finské pobřeží. -Rozkaz.
Počkáš tady, jo?
Ahoj.
-Ne. -Proč?
Řekl jsem ne.
Na začátku bych chtěl říct,
že se vám budu snažit poskytnout veškeré dostupné informace.
Ale pochopte, že kvůli otázkám bezpečnosti
určité informace v tuto chvíli poskytnout nelze.
Takže...
Ruské námořnictvo, konkrétně Severní loďstvo,
se pyšní dlouhou a slavnou historií obrany naší země
-i námořníky, kteří sloužili... -Kapitáne?
Promiňte, že vás přerušuju,
ale řekli nám, že se z Kursku ozývá klepání.
Je to pravda?
K tomu se nemohu vyjadřovat.
Vše, co vám mohu říct je, že ruské námořnictvo, konkrétně...
Nemůže říct vůbec nic.
Promiňte, pane kapitáne, ale my jsme tady kvůli informacím.
Můžete nám říct něco o tom klepání, prosím?
Víte, v jakém jsou stavu?
-Kolik mají vzduchu? -Co se dělá pro jejich záchranu?
Tak mluvte!
Kolik času jim zbývá? Aspoň něco! Prosím!
Prosím, pane kapitáne!
-Je mi líto. Opravdu líto. -Ne, prosím! Ne!
-Všechny tam máme muže! -Víc vám říct nemůžu.
-Aspoň, co se tam stalo? -Kdy se nám vrátí?
Prosím vás! Pane kapitáne!
Neměly jste na něj takhle křičet.
-Měly byste jim věřit. -Ano.
-A co když nevěřím. -Měla bys.
S dovolením.
Míšo?
Je táta mrtvý?
To nevím.
Myslíš, že je mrtvý.
Doufám, že není.
Já taky.
Niko.
Vzbuď se, vstávej.
Slyšíš mě?
Musíš zůstat vzhůru, s námi.
Musím proplavat tam dolů.
-To nejde. -Musí to jít. Potřebujeme kyslík.
Nezvládneš to.
-Leo! -Ano?
-Do které skříňky to dal? -Nevím, odešel jsem ještě předtím.
-Takže nevíš. -Do spodní části.
Najít je bude chvíli trvat.
-Potřebuju někoho s sebou. -Sašo!
Sašo!
Pomůžeš mi najít ty patrony.
Leo, pospěš si.
To je nesmysl. Je to moc daleko.
-Ukaž, ruku. Dělej. -Tak jo.
Vytáhněte ho!
Přineste deky!
Pomozte mi s ním!
No tak!
Michaile, podívej se na mě!
-Vytáhněte ho! -Pojď.
Drž se, Sašo!
Ještě kousek.
Sašo!
Už je to dobrý, už je to dobrý!
Podívej se na mě!
Kde jsou ty patrony?
Dvě krabičky, v každé deset patron.
Jedna je pryč, devatenáct zbývá.
Kde jsi, sakra, byl tak dlouho?
Můžeš mi to říct?
Já si dole zapomněl spodky, vrátíte se mi pro ně?
Pozor!
Opatrně!
Pomalu s tím.
Držte ty úvazy!
Vlevo potřebujeme pět chlapů!
Rychlost proudu lehce nad jeden uzel.
Baterie nabité na 85%. Výkon na 25%.
-Leo, dej to tam. -Rozkaz.
-Opatrně, pozor! -Já vím, já vím...
-Na tohle pozor. -Jo, já vím.
Poslouchej mě.
-Dělal jsi to při cvičení? -Teoreticky.
-Měl jsem zkrácený výcvik. -Takže nedělal.
Nesmí na to voda.
Posloucháš mě? Nesmí na to voda.
-Voda ne. -Při styku s vodou to vybuchne.
-Jo, velkej plamen. -Rozumíš tomu.
-A pak nebude co? -Nebude kyslík.
Přesně tak. A to nechceme.
-Vždycky to drž nahoře. -Jasně.
Teď vezmi patronu.
Vlož ji dovnitř.
A zajisti.
Přiblížíme se směrem od reaktorů.
Necháme se proudem snést k únikovému poklopu na zádi.
Co to je?
Jsou tady!
To jsou oni!
Ticho!
Poslouchejte.
Budeme čekat.
-Nespojilo se to. -Pozici ale máme.
-Nechce to zacvaknout. -Proč?
Baterie na pětadvaceti procentech.
Dvacet tři.
-Neodplujeme, dokud se nespojíme. -Když umřeme, oni taky.
Dobijeme a vrátíme se.
-Vypouštím zátěž. -Vypuštění zátěže, tři, dva, jedna.
Plný tah!
-Ostře doleva! -Neudržím to!
Pozor! Pozor!
To bylo kormidlo.
-Vynořují se! -Ne!
Jdou nahoru.
Parchanti!
Vraťte se! Vraťte se!
-Vraťte se zpátky! -Vraťte se!
Ticho!
Poslouchejte!
-Zkusí to znovu. -Ale pane...
Věřte mi! Vážně.
A co když se nenapojí?
-Tak pojďte, vyplaveme nahoru. -Ne!
-Jsou přímo nad námi. -Víš, jak vypadá záchranná loď?
-Michaile, musíme pryč. -Ne!
Loď nemá dekompresní komoru, umřeš na kesonovou nemoc.
To přece víš.
Umřel bys.
Počkáme.
Nemůžeme čekat.
Už jsme čekali až dost. K čertu s čekáním.
Přineste dobíjecí kabely!
Co se stalo? Proč jste se nespojili?
To nevím, pane.
Tohle by se mělo každý rok vyměňovat. Kdo ví, jak je to staré.
-Záď je potlučená. -Tak to opravte!
Rozkaz.
Vyměňte baterie. Zkusíme to znovu. Rychle.
Máme jen jednu sadu.
-Dobíjí se dvanáct hodin. -Nemáme náhradní sadu?
Měli jsme rozkaz prodat ji s Mirem.
Teď je u Titaniku.
Takže...
Lední medvídě jde za mámou a povídá,
Jsem lední medvěd, že jo?
A ona odpoví, že jasně.
A medvídě povídá, aha, díky.
Druhý den...
jde to lední medvídě zase za mámou a říká:
Abych v tom měl jasno:
Ty jsi lední medvědice? A ona, že samozřejmě.
A medvídě pokračuje: A táta je taky lední medvěd?
A ona, že pochopitelně.
A lední medvídě říká, jasně, fajn, jen se ptám.
Další den jde to lední medvídě zase za mámou a říká:
Chci v tom mít úplný jasno.
Ty jsi polární medvědice?
A matka říká, že ano.
A táta je lední medvěd? A ona říká, ano.
Takže i já jsem lední medvěd, jo? A ona říká, že ano.
A medvídě pak řekne:
-Tak proč je mi, kurva... -Taková kosa?
-Promiň, Olegu, já jenom... -Proč je mi, kurva, taková kosa?
Jo, je kosa.
Proč to tak trvá?
První služba, ke spuštění připravit!
A co ten límec?
Zkoušíme to nahřát, olej pak snad prostoupí až na spojnou plochu
a změkčí ji, kvůli propojení.
To nezní moc přesvědčivě.
Pokračujte!
Baterie jsou skoro nabité!
-Leo! -Ano?
Kladivo!
-Co mám oznámit Moskvě? -Řeknu jim to sám.
Tady admirál Gruzinský ze Severního loďstva.
Potřebuji mluvit s komodorem Davidem Russellem.
-Královské námořnictvo. -Spojím vás.
-Andreji. -Davide.
-To už je let. -To opravdu je.
Jak můžu pomoct?
Viděl jsi Priz a loď Rudnitsky?
Není stavěná na Barentsovo moře, ale na přepravu dřeva.
-Víš, kolik lidí přežilo? -Jen odhadem.
Možná dvacet, pětadvacet?
Je to hodně zlé?
Oddíly na záď od reaktoru jsou zřejmě v pořádku.
Ale zbytek je pryč.
Je šance, že nás tam tví nadřízení pustí?
Ne, pokud to nebudu zkoušet a zkoušet, abych dokázal nemožné,
s tou nemožnou bandou.
Rozumím.
-Kdybych mohl něco udělat... -Něco bys udělat mohl.
A proto nabízíme okamžité nasazení plavidla LR5,
nejmodernější záchranné ponorky, a cokoli další, co je třeba.
-Můžete nám říct více o situaci... -Přežil neštěstí někdo...
Protože se ruská záchranná plavidla zjevně k přeživším nemohou dostat,
množí se další nabídky mezinárodní pomoci.
Británie, Francie, Norsko a Spojené státy nabízejí techniku i záchranné ponorky.
A proto nabízíme okamžité nasazení plavidla LR5,
nejmodernější záchranné ponorky, a cokoli další, co je třeba.
Mohl by to být výjimečný příklad spolupráce,
potírající podezřívavost studené války.
Je tedy nepochopitelné, že z Kremlu
a od admirálů Severního loďstva nepřišla jasná odpověď.
Máme důvody se domnívat,
že prvotním důvodem byla kolize s neruským plavidlem.
Protože jsou jaderné ponorky tak tiché, toto nebezpečí stále hrozí,
zhoršené navíc agresivitou NATO.
-Je do toho zapojené NATO? -Co nabídky ze zahraničí? Přijmete je?
-To zatím není jasné. -Ještě otázku...
-Podívej se na to. -Rozkaz.
-Borisi, zkontroluj baterie. -Rozkaz.
Baterie jsou mrtvý.
-A s tím i čerpadlo. -Co to znamená?
-Voda začne brzo stoupat. -Jak moc?
-Co budeme dělat? -Uklidněte se, klid.
Šetřete síly, šetřete kyslík.
Buďte vzhůru.
-Maxime, co děláš? -Jdeme pryč.
Měli jsme to udělat už dávno!
Maxime, pojď dolů, vrať se sem! Maxime, pojď dolů!
Maxime!
Nech toho!
Polez dolů!
-Slez dolů! -Zabiješ nás!
Nech toho!
A proto myslím, že bychom měli přijmout britskou a norskou nabídku.
Přeživší jsou pouze v zádní části plavidla.
Cizí potápěče a ponorky můžeme pustit jenom tam.
Ti chlapci věděli, do čeho jdou.
Ano, věděli, do čeho jdou, když se dali k námořnictvu,
-ale co jejich ženy? -Rozkazy máte.
Žádné cizí vměšování.
Dobře, pane.
Rozumím.
Marino!
Jdeme dolů. Kde je Věra?
-Počká tam na nás. -Jo.
-Marino? -Už běžím!
Tak dělej!
Všichni pozor! Admirál Petrenko.
Vím, že to je pro vás těžká chvíle.
Mluvím za sebe i prezidenta,
a ujišťuji vás, že děláme vše, co je v našich silách,
pro záchranu mužů, kteří jsou na Kursku.
Vyjmenuji lodě, které jsou na místě.
Vlajková loď Petr Veliký, záchranná loď Mikhail Rundnitsky...
Admirále, admirále...
Jaký je, jaký je stav posádky?
Komunikujete s nimi nějak?
A kdo je naživu?
Ano, kdo je naživu?
Jsou zranění?
A co ta zahraniční pomoc?
Přijali jste ji?
Když mě necháte pokračovat, sdělím vám detaily.
Nabídka zahraniční pomoci je zvažována.
Zatím víme následující: Kursk je nepoškozen a leží na dně.
Je v těžko přístupné pozici, v hloubce pěti set metrů,
-kde je téměř nulová viditelnost. -Ne.
Je ostře nakloněn, a v silném podmořském proudu...
Barentsovo moře není tak hluboké. A je průzračné jak sklo.
...jsme přesvědčeni, že naši záchranáři...
Barentsovo moře není tak hluboké
a viditelnost není, jak tvrdíte.
Vy jste odborník na podmořskou záchranu?
-Ne! -Tak to nechte na těch, kdo jsou.
Nejsem odborník, ale taky nejsem hloupá.
Jako nikdo tady.
Jasné?
Neměl byste lhát.
Lžete!
No dovolte!
Ptám se na to samé.
Máme tady děti.
Máme manžely.
Vaši manželé a synové jsou ruští námořníci.
Každý přísahal bránit svou zem za cenu vlastního života.
Záchranáři tam dělají vše, co mohou.
Jsou vybaveni nejmodernější technikou,
stejnou, nebo možná i lepší než je ta, kterou nám nabídli z ciziny.
To je nesmysl! Je to nesmysl a každý to ví!
Sedněte si a poslouchejte!
-Hněv a neúcta ničemu nepomůžou. -Sedni si.
Můj manžel sloužil u Severního loďstva. Jsme námořnictvo.
Ze syna jsme vychovali námořníka, a proč? Aby zemřel?
-Zbůhdarma? -Uklidněte se, nebo vás vyvedou!
Řekněte nám, jestli jsou naživu, nebo kolik času jim zbývá.
Uklidněte se, nebo vás vyvedou ze sálu.
Má pravdu!
-Uklidněte se, nebo budete vyvedena. -Ne, na to teď není čas!
Vy chcete, aby naši chlapci umřeli zbytečně!
Přijdete do pekla!
Vy a všichni admirálové a byrokrati, do pekla s vámi!
Tam jste dohnali nás a naše děti a my chceme jenom spravedlnost!
Co jste jí udělali?
Davide?
Chtěl bych přeci jen využít tvou nabídku pomoci.
-Co se změnilo? -Nevím. Asi já.
Stáhnu potápěče z jedné norské plošiny v ropném poli Asgard.
Můžou se k LR5 a mně připojit v Trondheimu,
odtamtud je to na místo nehody 11 hodin.
To je komodor David Russell. Teď budeme pracovat pro něj.
Těší mě, pánové, vážím si toho, co děláte.
Děkujeme.
Než do toho půjdete, mám tady nějaké papíry.
Chceme, abyste podepsali souhlas s potápěním se bez hyperbarické lodě,
a že nebudete vinit Stolt Corporation v případě smrti nebo zranění,
způsobeného radioaktivitou nebo válečnými zbraněmi.
Žádný admirál Petrenko?
Poslal mě.
-Takže vy jste mě zbavil velení? -Ano.
Této záchranné operace.
A ještě čekám předání velení nad Severním loďstvem.
První strojník, volejte strojovnu.
Tady komodor David Russell, Královské námořnictvo.
Jsem na palubě Seaway Eagle.
Jsme tady na žádost admirála Gruzinského.
Žádáme o povolení vplutí na místo nehody, přepínám.
Udržujte svou pozici až do dalších rozkazů.
Zastavte stroje.
Michaile.
Co je?
Potřebuju pero.
Já mám pero.
O co jde, povídej.
Kolik ti bylo, když tvůj táta umřel?
Byly mi tři.
To přece víš.
Pamatuješ si na něj vůbec?
Ale upřímně?
-Vlastně nic. -Nic.
Míša si na mě bude pamatovat jenom matně.
Ne.
A ten maličký...
...ani trochu.
Ne, to není pravda.
Já tátu pořád cítím.
Vím, že ho máma měla ráda a že on měl rád mě.
A nějak je celou dobu pořád se mnou.
Musím mu to říct.
Děkuju.
Tohle je Graham Mann, řídí tým potápěčů.
Admirál Einar Skorgen, velitel NATO, severní Norsko.
To on nám pomohl všechno zorganizovat.
Tady je seznam toho, co potřebujeme vědět.
Vaše průzkumy místa nehody včetně fotografií.
-Taky specifikace průlezu... -Všeho dočasu, všeho dočasu.
Admirále, ve vší úctě, čas je právě to hlavní.
Jistě.
Musíme dolů poslat miniponorky kvůli kontrole radioaktivity a prohlídce...
Pokud jde o tuto schůzku, jde asi o nedorozumění.
Prosím?
Ruská záchranná technika je na místě a funguje velice dobře.
Zítra se bude rozhodovat,
jestli vám a vašim lidem bude povoleno se operace účastnit.
Tak proč jsme se sem teda vláčeli?
Admirále, budu upřímný.
Máme vybavení, kterým ty muže dostaneme nahoru během několika hodin.
Neznáme jejich stav, žádám vás, přijměte naši pomoc.
Pokud někdo přežil, vytáhneme je ven velice rychle.
Myslím, že jsem mluvil jasně.
Pokud bude vaše pomoc potřeba, dáme vám vědět.
Budeme na to čekat.
Proč to zdržujou?
Chrání svá námořní tajemství.
A chtějí se vyhnout národnímu ponížení.
To není ponižující přijít o hlavní ponorku?
-Ne, když to můžou hodit na nás. -Kolize, nebo že jsme je nezachránili?
-Možná obojí. -Co teď?
Čekáme?
Čekáme.
A ti chlapi dole?
Taky čekají.
Bože!
-Neudržím to. -Jsme mimo. Další pokus.
Dobře, otáčím se.
Vracím se, zaměřuju.
-Baterie na 25%. -Zůstáváme.
Baterie 12%!
-Baterie 9%! -Tlač to dolů, tlač to!
8%!
Drž to!
Nehýbej se, drž to!
-Uhnul jsi! -Baterie na 7%, musíme nahoru.
Končíme.
Vypouštím zátěž.
Stoupám.
Vynořujeme se.
-Slyšeli jste klepání? -Ne.
Nikdo neklepal.
Ráno tam pošlete Brity.
Pane! Ráno jdeme na to.
Vystrojte hloubkové potápěče.
Jo, rozumím!
Neopouštěj mě, kamaráde.
Zůstaň se mnou.
Co to sakra je?
Pane Bože.
Já teda nevím jak vy,
ale já umřít nehodlám.
-Dobré ráno, Kursku! -Dobrý ráno.
Bude se podávat snídaně.
Leo, pomoz mi.
Všichni, vstávat!
Ukažte, co máte a připravíme si ranní rautík!
Tak co, Sašo, co tady máš?
-Tuňáka. -Výborně, rybička.
-Máš nějaký maso? -Jo.
-Sušenky? -Krekry?
-Nějaký krekry? -Leo, tady.
Co máte, chlapi?
Sašo!
To je dobrota.
-To je náhodička. -Tuňák.
-Nějak nemám náladu na jídlo. -Olegu!
-Krekry! -Je to dobrý!
Konečně se námořnictvu něco povedlo.
Niko.
-Kde to máš? -Nelez mi sem.
Kde to máš?
Tohle je žrádlo!
Taky bych něco měl.
Můžu se napít?
Tohle zahřeje!
To je fakt dobrý!
Maxime, podívej se.
Máme tady všechno!
-Chce se nám vůbec nahoru? -Ne!
Ještě ne! Ještě tady nejsme hotovi!
-Mám zopakovat ten vtip? -Jo!
-Jo, jo, jo! -Tak jo.
Ale ty teď mlč, Borisi!
Tak lední medvídě přijde za mámou a povídá:
Ne, dej pokoj!
Radši se napij.
Leo, ty za to nemůžeš, ty skrčku.
Leo! Opatrně!
Probuď ho, probuď ho!
Poslouchejte.
Kolik času máme?
Pár minut.
Bylo mi ctí
sloužit s vámi všemi.
Pane!
Jsem námořník, jsem námořník, a srdce mé je stálé.
Mou ruku máš, co víc si přát?
Teď přišel čas si sklenku dát.
Jsem námořník, jsem námořník, a srdce mé je stálé.
Pane!
Jsme připraveni.
Můžeme. Jdeme na to. Pohyb, překontrolujte kyslík.
-Hloubkoví potápěči? -Nachystaný na sto šest metrů.
Tak jedem. Pohyb!
Musíme ověřit, jestli průlez není zaplavený.
Rozumím.
Musíme otevřít tlakový ventil, jestli nasává vodu.
Průlez je zaplavený.
Nikdo nepřežil.
Můj Michail řekl, že ty, kdo byli na moři, to navždy změní.
Říkal, že proto jsou jiní, než my ostatní.
Spojení navzájem silou moře.
Proto námořníci zachraňují námořníky.
I ve válce.
Nevím, jestli jsme ve válce.
Muži z Kursku nám už neřeknou, co si myslí.
Můj manžel, ještě než zemřel, napsal dopis pro mě,
pro našeho syna
a nenarozené dítě.
"Nic není navždycky.
Ale chtěl jsem víc.
Chtěl jsem ti toho dát víc.
Víc dětí.
Miluj našeho syna i to malé
za nás oba.
Pořád jim opakuj,
že je miluju, tak jako tebe.
Najdi si jiného muže,
ale miluj i mě.
I když jsem s tebou byl jen chvilku,
ty jsi má navždycky."
Míšo Averine!
Skvělá práce.
Tam v kostele.
Něco tady mám.
Byly tvého táty.
Děkuju.
Díky.
Mami?
Námořníci z Kursku po sobě zanechali 71 dětí.
Překlad David Záleští