I 1988 forsvant fem barn. Den de aldri fant, var Eddie.
"Talglysbukta" er tilbake.
Mordene sluttet med serien.
Eddie og jeg spilte kort. Et spill varte i evigheter uten at noen vant.
–Drepte du sønnen din? –Jeg skapte ikke serien.
Det gjorde Eddie. Han kommer tilbake gjennom deg.
Du kan ikke lyve for Skinntyven.
Pappa.
"Historiene hans skremte folk mest av alt."
"Det var fæle historier om henging og om å gå planken,"–
–"Dry Tortugas og spanske besittelser i Sør–Amerika."
"Han må ha levd livet sitt blant de ondeste mennene"–
–"Gud noen gang lot seile på havet."
Jeg tror ikke at han er ond.
Long John Silver er en skurk og en morder.
Han sto bak mytteriet.
Jeg forstår han gjør det han gjør.
Hvorfor han bortførte en unge?
Han tok vare på seg selv.
Som vi gjør.
Du har klamret deg fast til et slags...
–...mørke inni deg. –De frigjorde det.
–Du hjalp meg. –Jeg ville aldri drept noen.
Det ville ikke gått uten deg.
Slipp Lily fri.
Hva vil du?
Pappa.
Pappa!
Frances Booth ble sett da hun gikk inn her for nesten en time siden.
Ei knekt grein og spor på den steinen.
–Noen har gått denne veien. –Se på deg.
Faren min var alltid her ute på første dag av jaktsesongen.
Du vil virkelig bli en god sheriff en vakker dag.
Vi henlegger siktelsene og du får jobben igjen når dette er slutt. Hva?
Dette er noen andres liv.
Det eneste som betyr noe nå, er at jeg er far.
Du er også en mentor og en venn.
Har din venn Mike Painter dukket opp?
Han er ikke vennen min. Jeg er nokså sikker på at han er et hovedvitne.
Jeg er ganske sikker på at vi alle er vitner.
Det er Beths sønn Alex Fry.
Amy.
Frances! Ikke rør deg!
Katie! Dane!
Det du påstår, er galskap.
Han har Lily der ute i en form for mørke som han har skapt.
–Han vil at jeg bli med ham inn der. –Skal du åpne døra til hans verden?
–Hvordan? –Jeg vet ikke. Han viser meg det nok.
Jeg har båret nag til deg hele tiden fordi du sendte meg bort.
Men jeg forstår det. Jeg tilgir deg.
Hvorfor sier du det?
Du må gjøre noe for meg i dag.
Du kommer til å avsky at jeg ber om dette, men ha det i bakhodet.
Hvis jeg ber deg om det, så gjør det av kjærlighet.
Hvor er datteren vår?
Er hun her, Marla?
–Lily! –Hun er ikke her.
Hva har du gjort med henne?
Det er meg, dere.
Det er pappa. Jeg er så urolig for dere.
Jeg vet at noen snakker i øret deres akkurat nå.
Jeg vet det, og jeg vet at de sier hva dere skal gjøre.
Men akkurat nå...
...så må dere høre på meg.
Jeg må fortelle om moren deres.
Noen har gjort henne vondt.
Greit?
Hvem det enn er som sier hva dere skal gjøre, så skadet de henne.
Moren deres er borte. Hun kommer ikke tilbake.
Så nå skal jeg beskytte dere. Det er jobben min, og jeg vil beskytte dere.
Vanligvis er det dere to som ber meg om noe, men nå–
–er det jeg som ber dere om noe.
Vi tre...kan bli en familie igjen.
Bare oss. Sammen.
Jeg bønnfaller deg å stole på meg, Erica.
–Jeg gjør mitt beste... –Vet du...
–...hvor datteren vår er? –Ja.
–Greit. Så før meg til henne. –Nei, det kan jeg ikke!
–Før meg til henne. –Ikke tro at jeg er en syk mann.
Du tror at jeg innbiller meg ting. Det gjør jeg ikke.
Datteren vår er på et sted som bare jeg kan nå.
Jeg er den eneste som kan få henne tilbake, og jeg må gjøre det.
Si hvor hun er!!!
Jeg kan ikke stoppe deg, men jeg slipper deg ikke av syne!
Herregud! Hvor ble hun av, Alex?
Gi deg, Alex.
–Vent. –Slipp meg!
Vent. Ikke rør henne.
–Hva fanken er det der? –Broren min.
Bli her hos Lily.
Vær her når hun kommer tilbake.
Eddie!
Mike.
Hva er dette?
Det er rommet mitt.
Hvor er Lily?
Se. Det er Kjevebeinet.
–Ja, vi har møtt hverandre. –Det er ikke det han egentlig heter.
Hva heter han egentlig?
Skinntyven.
Han er egentlig ikke vennen min.
Han er en del av meg.
Han holder meg med selskap.
Han vil holde deg med selskap også.
Når jeg drar hjem.
Hvor er datteren min?
–Inni. –Vis meg hvor.
Jeg vil hjem!
–Nå går vi. –Lily kan gå. Men ikke du.
Jeg laget stedet til oss. Det er din tur til å være her.
Nei. Jeg vil ikke bytte på lenger.
Du drepte meg!
Du står i gjeld til meg.
Jeg får dra hjem, og du blir her.
Hør på meg.
Dette er ikke en drøm. Det er virkelig.
Hvis du noen gang hører det kalle på deg, så må du ikke følge det.
Hører du det jeg sier?
–Hva sa han til deg? –Slipp henne, eller glem avtalen.
Lily.
Se på meg, vennen min.
Går det bra? Vennen min.
Skatten min.
Skatten min. Går det bra?
Det er i orden.
Ikke gå ennå.
–Hvorfor ikke? –Jeg vil at du skal bli her.
Vi hører sammen.
Vi delte alt. Burde vi ikke dele dette?
Du er redd for hva jeg vil gjøre der ute.
Se på meg.
Du forlot meg her!
Vil du bli hos meg?
La meg gå.
Vi spilte aldri ferdig.
–Spilte? –Kortspillet som aldri tok slutt.
Det kommer vi aldri til å gjøre.
Hvorfor ikke?
Vi har god tid. Jeg skal ingen steder.
–Hva er knepet ditt? –Det fins ikke noe knep.
Jeg lovet å bli her, og det skal jeg.
–Hvis du vinner kortspillet. –Ha det, Mike.
Vet du hvorfor det ikke tok slutt?
Jeg jukset.
Jeg la et høyt kort øverst hver gang haugen min ble for liten.
–Jeg tenkte at du også gjorde det. –Nei, det gjorde jeg ikke.
Kom igjen. Spill ferdig kortspillet med broren din.
Jeg har kommet langt for å treffe deg.
Greit.
–Hvor er Mike? –Han er der fremdeles.
Datteren min er skadet. Hun var bevisstløs da jeg fant henne.
Jeg vet ikke hva som skjedde. Jeg vet ikke. Jeg tror ikke det.
Hun må til lege. Kan du...? Ja, adressen er...
Haugen din krymper.
I den verdenen du har skapt, har du hell i kortspill. Jeg er sjokkert.
Dette er vår verden, Mike.
Din verden.
Og du, da?
Hva skal du gjøre i en verden du ikke kjenner lenger?
Jeg kjenner den. Jeg besøker den.
Men uten en ordentlig kropp må jeg gjemme meg som et uhyre.
Der ute kommer jeg til å være deg. Den som alle stoler på.
Og betror barna sine.
Alle disse årene...
...da du ventet på at din lille gutt skulle komme igjen,–
–var det meg han snakket med.
Det var meg han stolte på. Det var jeg som ga ham trøst.
Ikke du.
Hva er det som er så morsomt?
Du ser ut som en person... med samvittighet og moral.
Jeg kan bare forestille meg hva som er sammenkrøpet i hodet ditt.
En innskrumpet, redd, liten ting...
...som sulter etter et formål.
Vennen min. Jeg er så skarp som et barberblad.
Slipp meg fram.
Jeg tok hånd om ham.
Jeg er moren hans nå.
Du ga bort sønnen din.
Du er ingens mor.
Herregud!
Gå tilbake, Marla.
Jeg har deg.
Jeg trenger en ambulanse. 400 meter nord for vei 21,–
–ved steinbruddets sørvestre inngang.
–Godt parti, Mike. –Hva med et til?
Det skulle jeg gjerne, men...
...jeg har noen jeg må være.
Eddie?
Glem det.
De som gjorde oss vondt, barna deres... Det er lenge siden.
Ikke for meg.
Du kan gjøre gode ting i verden.
Det har jeg jo gjort.
Adjø, Mike.
Jeg besvarer spørsmålene så godt jeg kan.
Det er mye vi ikke vet og kanskje aldri får vite.
Delstatens innsatsstyrke er ikke ferdig med rapporten.
Det kan ta tid.
Men på dette tidspunktet kan jeg si at ut over drapene tidligere i år–
–på Daphne Bell og sheriffassistent Simon Grove,–
–så sto Frances Booth bak drapene på Eddie Painter,–
–Gene Hazel, Jacob Booth, Carl Cutter og Sadie Williams.
Så etter nesten 30 år–
–kan byen vår la sårene gro etter tragediene som skjedde i 1988.
Noen kommentarer om at barn kan ha vært innblandet i Yolen–drapet?
Etterforskningen pågår fortsatt. Alt er ubekreftet.
Imens ber jeg dere om å avstå fra spekulasjoner.
La den forrige sheriffen Gary Yolen og barna hans være i fred.
De går igjennom sin egen prosess for at sårene skal gro.
–Det blir et solid arr. –Takk.
For at du fikk meg til sykehuset.
Tror du ikke at det var best hvis du bodde hos oss?
Nei, jeg... Dette er hjemmet mitt.
Jeg bor her, og jeg skal dø her, nær sønnene mine.
En blåskrike har nylig begynt å komme hit.
Jeg håper at han...
...ikke har forsvunnet.
Jeg la ut spesialfrø. Da begynte han å fly rundt her.
Vennen min? Kom ut og se på fuglene.
Kan alle sheriffassistenter svare?
Marla?
Adjø, Mike.
Nei! Nei!
Vi skulle jo være sammen.
Jeg blir her, men det må du også.
Tekst: Tor Hundstad www.sdimedia.com