År 1988 försvann fem barn.
De hittade aldrig Eddie.
"Candle Cove" är tillbaka.
När serien la ner upphörde morden.
Eddie och jag spelade kort. Ett spel pågick i evigheter utan att nån vann.
–Dödade du din son? –Jag skapade inte serien.
Det gjorde Eddie. Han kommer tillbaka genom dig.
Ingen lurar Skin–Taker.
Pappa.
"Hans berättelser skrämde folk mest av allt."
"Det var hemska berättelser om hängning och att gå på plankan"–
–"och Dry Tortugas och Spanish Main."
"Han måste ha levt sitt liv bland de elakaste män"–
–"som Gud någonsin tillät på haven."
Jag tror inte att han är ond.
Long John Silver är en skurk och en mördare.
Han låg bakom myteriet.
Jag förstår hans agerande.
Varför han kidnappade ett barn?
Han såg efter sig själv.
Som vi gör.
Du har klamrat dig fast vid nåt slags...
–...mörker inom dig. –De frigjorde det.
–Du hjälpte mig. –Jag ville aldrig döda någon.
Det hade inte gått utan dig.
Låt Lily gå.
Vad vill du?
Pappa.
Pappa!
Frances Booth sågs gå in här för nästan en timme sedan.
En knäckt gren och spår på den stenen.
–Nån har gått den här vägen. –Se på dig.
Min pappa var alltid härute första dagen av jaktsäsongen.
Du blir en bra sheriff en vacker dag.
När det här är över drar vi tillbaka anklagelserna.
Vad då?
Det här är någon annans liv.
Det enda som har betydelse är att jag är pappa.
Du är även en mentor och en vän.
Har din vän Mike Painter dykt upp än?
Han är inte min vän. Jag är ganska säker på att han är vårt huvudvittne.
Jag är ganska säker på att vi alla är vittnen.
Det är Alex Fry, Beths son.
Amy.
Frances, rör dig inte.
Katie! Dane!
Det du påstår är vansinne.
Han har Lily därute i någon form av mörker som han har skapat.
–Han vill att jag gör honom sällskap. –Ska du öppna dörren till hans värld?
–Hur? –Jag vet inte. Men han visar mig nog.
Jag har förebrått dig i alla år för att du skickade iväg mig.
Men jag förstår. Jag förlåter dig.
Varför säger du så?
Du måste göra nåt för mig i dag.
Du kommer att hata att jag ber dig, men ha det i bakhuvudet.
Om jag ber dig, gör det av kärlek.
Var är vår dotter?
Är hon här, Marla?
–Lily! –Hon är inte här.
Vad har du gjort med henne?
Det är jag, hör ni.
Det är pappa. Jag är så orolig för er.
Jag vet att någon pratar i era öron just nu.
Jag vet det och jag vet att de säger åt er vad ni ska göra.
Men just nu...
...måste ni lyssna på mig.
Jag måste berätta om er mamma.
Någon har skadat henne.
Okej?
Vem som än säger åt er vad ni ska göra har skadat henne.
Er mamma är borta.
Hon kommer inte tillbaka.
Så nu ska jag skydda er. Det är mitt jobb och jag kommer att skydda er.
Vanligtvis är det ni som ber mig om något, men nu–
–ber jag er om något.
Vi tre kan bli en familj igen.
Bara vi, tillsammans.
Erica, du måste lita på mig.
–Jag gör mitt bästa... –Vet du...
–...var vår dotter är? –Ja.
–Okej. För mig till henne. –Nej, det kan jag inte.
–För mig till henne. –Tro inte att jag är en sjuk man.
Du tror att jag inbillar mig, men det gör jag inte.
Vår dotter är på en plats som bara jag kan nå.
Jag är den enda som kan få tillbaka henne och jag måste göra det.
Säg var hon är!
Jag kan inte stoppa dig, men jag håller ögonen på dig.
Herregud! Vart har hon tagit vägen, Alex?
Kom igen, Alex.
–Vänta. –Släpp mig!
Vänta. Rör henne inte.
–Vad fan är det där? –Min bror.
Stanna här med Lily.
Var här när hon kommer.
Eddie!
Mike.
Vad är det här?
Det är mitt rum.
Var är Lily?
Titta. Det är Jawbone.
–Ja, vi har träffats. –Det är inte hans riktiga namn.
Vad heter han egentligen?
Skin–Taker.
Han är egentligen inte min vän.
Han är en del av mig.
Han håller mig sällskap.
Han kommer att hålla dig sällskap också.
När jag beger mig hem.
Var är min dotter?
–Inuti. –Visa mig var.
Jag vill hem!
–Låt oss gå. –Lily får gå. Inte du.
Jag har gjort stället åt oss. Det är din tur att vara här.
Nej. Jag tänker inte turas om längre.
Du dödade mig!
Du står i skuld till mig.
Jag får bege mig hem och du stannar här.
Lyssna på mig.
Det här är ingen dröm. Det är på riktigt.
Om du någonsin hör det kalla på dig ska du inte lyssna.
Hör du mig?
–Vad sa han till dig? –Släpp henne eller ingen deal.
Lily.
Titta på mig, hjärtat.
Mår du bra? Gumman...
Älskling.
Älskling... Mår du bra?
Det är ingen fara.
Gå inte än.
–Varför inte? –Jag vill att du stannar.
Vi hör ihop.
Vi delade allt. Borde vi inte dela det här?
Du är rädd för vad jag kan göra.
Se på mig.
Du lämnade mig här.
Vill du stanna hos mig?
Låt mig gå.
Vi avslutade aldrig spelet.
–Spelet? –Kortspelet som aldrig tog slut.
Det kommer vi aldrig att göra.
Varför inte?
Vi har gott om tid på oss. Jag ska ingenstans.
–Vad har du för knep? –Det finns inget knep.
Jag lovade att stanna och det ska jag.
–Om du vinner kortspelet. –Hej då, Mike.
Vet du varför det inte tog slut?
Jag fuskade.
När min hög sinade la jag ett högt kort högst upp.
–Jag trodde att du också gjorde det. –Nej, det gjorde jag inte.
Kom igen.
Avsluta kortspelet med din bror.
Jag har kommit långt för att få träffa dig.
Okej.
–Var är Mike? –Han är kvar där.
Min dotter är skadad. Hon var medvetslös när jag fann henne.
Jag vet inte vad som hade hänt. Jag vet inte, jag tror inte det.
Hon måste träffa en läkare. Kan du...? Ja, adressen är...
Din hög krymper.
I den värld du har skapat har du tur med korten. Jag är chockad.
Det är vår värld, Mike.
Din värld.
Du, då?
Vad ska du göra i en värld du inte känner till längre?
Jag känner till den. Jag besöker den.
Men utan en riktig kropp måste jag gömma mig, som ett monster.
Därute kommer jag att vara du. Killen som alla litar på.
Med sina barn.
Alla dessa år...
...när du väntade på att din försvunna son skulle återvända–
–var det mig han pratade med.
Det var mig han anförtrodde sig till, det var jag som gav honom tröst.
Inte du.
Vad är det som är så roligt?
Du ser ut som en person...
...med samvete och moral.
Jag kan bara föreställa mig vad som sitter hopkrupet i ditt huvud.
Någon förtvinad, räddhågsen liten sak...
...svältfödd på mening.
Hjärtat, jag är vass som ett rakblad.
Ur vägen.
Jag tog hand om honom.
Jag är hans moder nu.
Du gav bort din son.
Du är ingens moder.
Gud!
Backa, Marla.
Jag har dig.
Jag behöver en ambulans, 400 meter norr om Väg 21–
–vid stenbrottets sydvästra ingång.
–Bra parti, Mike. –Vad sägs som ett till?
Jag skulle gärna, men...
...jag har någon jag måste vara.
Eddie...
Släpp det.
De som skadade oss, deras barn... Det var länge sedan.
Inte för mig.
Du kan göra gott.
Det har jag.
Hej då, Mike.
Jag besvarar frågor efter bästa förmåga.
Det är mycket vi inte vet och kanske aldrig får veta.
Delstatens insatsstyrka är inte klar med sin rapport.
Det kan dröja.
Men vid det här laget kan jag säga–
–att utöver morden tidigare i år–
–på Daphne Bell och sheriffbiträdet Simon Grove–
–låg Frances Booth bakom morden på Eddie Painter–
–Gene Hazel, Jacob Booth, Carl Cutter och Sadie Williams.
Så efter nästan 30 år–
–kan vår stad börja läka efter tragedierna som ägde rum år 1988.
Några kommentarer om att barn kan ha varit inblandade i Yolen–mordet?
Utredningen pågår fortfarande. Påståendena är ogrundade.
Under tiden ber jag er att avstå från spekulationer.
Lämna den före detta sheriffen Gary Yolen och hans barn ifred.
De går igenom sin egen läkningsprocess.
–Det blir ett ordentligt ärr. –Tack...
...för att du fick mig till sjukhuset.
Tror du inte att det vore bäst om du bodde hos oss?
Nej, jag... Det här är mitt hem.
Jag bor här och ska dö här, nära mina söner.
En blåskrika har nyligen börjat komma hit.
Jag hoppas att han...
...inte har försvunnit.
Jag lägger ut specialfrön.
Då började han flyga runt här.
Gumman, kom ut och titta på fåglarna.
Kan alla sheriffbiträden svara?
Marla?
Hej då, Mike.
Nej! Nej!
Vi skulle ju vara tillsammans.
Jag stannar, men det ska du också göra.
Text: Maja Falk www.sdimedia.com