EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Videre til…
Klar?
Klar.
Tak.
Fru statsminister.
Da De kom til magten, sagde De, at De hadede at se landet i forfald.
At De ville rydde op. Nu er der gået næsten tre år,
inflationen er 12 %, arbejdsløsheden er tre millioner,
og der er oprør og uro i mange storbyer.
Det stemmer.
Men der findes intet magisk system,
hvor man bare trykker på nogle knapper og skruer lidt på noget,
og så er alt i skønneste orden.
Jeg ville gerne sænke renten…
-Fru statsminister, har De det godt? -Ja tak.
Men vil vi det, må vi først have inflationen ned,
og det betyder nedskæringer.
Jeg strammede gerne yderligere op,
men jeg kan kun bevæge mig med Parlamentet og folket.
Det må De undskylde.
Nej.
-Hvor uprofessionelt. -Nej, slet ikke.
Alene tanken om,
at når en statsminister endelig bryder sammen her,
er det en kvinde.
Det er ikke første gang, en statsminister bryder sammen her.
I årenes løb har lokalet været både kontor og stue,
skriftestol og psykologens sofa.
Vi har endda lommetørklæder!
Eller en cognac?
Whisky, hvis De har det.
Tak.
Det er min søn, Mark.
-De har to børn, ikke? -Jo, tvillinger.
Mark og Carol.
De er 28 år.
Min yndling er Mark,
der er noget særligt.
Den slags søn, en mor altid drømmer om.
Nu er han forsvundet.
Forsvundet?
Han kørte med i Paris-Dakar.
Han og hans hold kørte gennem Frankrig, ind i Algeriet
og videre til Sahara.
-Du ved ikke, hvor vi er, vel? -Jo, det ved jeg da.
Vi er…
…23 kilometer øst for…
Nej, vest for "Reggarnay".
Reggane.
-Vi er faret vild. -Vel er vi ej.
Jeg har helt styr på det.
De er sidst set ved et checkpoint i en algerisk landsby for to dage siden.
Siden har ingen hørt noget.
Det er fem dage,
siden Mark Thatcher sidst blev set med sit hold.
Helikoptere finkæmmer nu ørkenen,
hvor de forsvandt, men da området er stort…
Statsministeren sagde noget interessant om sin søn.
Om hans retningssans?
Hun sagde, han var hendes "yndling".
Er det interessant?
Hun sagde det bare nøgternt og direkte.
Hvem gør dog det?
Indrømmer åbent, at man foretrækker en tvilling?
-En ærlig forælder. -Hvad?
Ærlige forældre indrømmer, de har en yndling.
Hvem er vores?
-Min eller din? -Er der forskel?
Ja, det tror jeg.
-Godt. Sig, hvem din er. -Anne.
Det sagde du ret hurtigt.
-Fordi det er oplagt. -Philip!
-Og din er… -Det ved jeg ikke.
-Løgn og latin! -Nej, jeg ved det ikke.
Din manglende selvindsigt kan være lamslående.
Jeg ville mene, det er en fordel.
Alle ved, hvem din yndling er.
-Nå? -Ja.
Hvem er det?
Sig det nu.
Philip!
Du kan ikke bare gå.
-Jo, jeg kan. -Philip!
Der er intet nyt i at bekymre sig om Mark.
Før løbet blev han spurgt, om hans mor var urolig.
Det er alle mødre for deres sønner.
De har svært ved at slippe moderinstinktet, ikke?
De er emotionelle.
YNDLING
FALKLANDSØERNE, DET SYDLIGE ATLANTERHAV
-Mærke 24. -Mærke 24.
800.
Læg en presenning der.
FALKLANDSØERNE ER ARGENTINSKE
ADGANG FORBUDT
FELTSTATION ANTARKTISK EKSPEDITION
Hvad laver I?
I er på britisk jord!
Og I er her ulovligt.
Du og dine kolleger kan godt forsvinde
og tage det argentinske flag med jer.
Det er jer, der er her ulovligt!
Fjern det flag.
Og gå ombord på jeres skib. Afsted.
Han beder os fjerne flaget fra vores egen jord.
Vi må rapportere det til Falklandsøernes guvernør.
-Deres Majestæt. -Martin.
Vil De arrangere, at jeg ser mine fire børn?
-Ja? -Under fire øjne,
og én ad gangen.
Naturligvis. Hvem vil De se først?
Det er lige meget.
Men det er vigtigt, de hver især ikke ved, at jeg også vil se de andre.
Javel.
Martin…
Måske et kort dokument forud for hvert møde
med fokus på barnets hobbyer, interesser og så videre.
Javel.
Vi skulle nødig fremstå uvidende.
Eller kold og fjern… Ja, fjern.
Naturligvis.
Der er godt nyt,
da en schweizisk fører ved navn Michel Bosi
åbenbart så Mark og hans kollega i går.
-I live? -Ja.
Lord Carrington og udenrigsministeriet har sendt hastebesked
til Schweiz' ambassade om at tage kontakt til Bosi for yderligere nyt, men…
Men?
-Det lykkedes ikke. -Fremragende.
De kan ikke engang finde dem, der ikke er forsvundet.
Jeg må hellere tage dertil.
En ting til, fru statsminister.
Der er et problem i det sydlige Atlanterhav.
Falklandsøernes guvernør, Rex Hunt,
har bedt om tilladelse til, at isbryderen HMS Endurance
sendes fra Port Stanley til øen South Georgia
for at smide en gruppe argentinske metalarbejdere ud.
HMS Endurance er lige nu i Port Stanley
og kan derfor bemandes med et detachement fra flåden,
der let får has på metalarbejderne,
der er der ulovligt.
Gå bare.
Jeg taler med udenrigsministeren.
Lad mig vise Dem ud.
Giv hende lige lidt tid.
Trafikken er ikke min skyld.
Ja, hun har travlt. Det har jeg også. Gå nu bare.
Helt ærligt!
De er så grimt gesjæftige og føler sig så berettigede.
-Jeg har jo ikke lukket vejene. -Skat, godt at se dig.
Mor.
Hvad sker der?
Jeg blev så bange, da du ville se mig à deux.
Der er vel ikke dårligt nyt?
Får jeg stadig min apanage?
Ja, alle 20.000 pund.
Sådan må du ikke sige.
Det er en formue, når man stadig går i skole.
De fleste går til min sekretær.
800 pund går til sekretæren. Jeg så efter. Så du har da en mindre formue tilbage.
Som står bundet i en trust. Bare rolig. Hvad er der til frokost?
Nej, lad mig gætte.
Pocheret laks.
Ja.
Herligt!
Jeg væddede med livvagten på vej over, om det var pocheret laks.
Det er det altid.
Utroligt, at vi ikke har finner og gæller.
-Du er altså præfekt? -Værge. Det kalder vi det på Gordonstoun.
Ja, undskyld. Hvad har du så lært om dig selv?
Hvad?
Du kender devisen:
"Ingen kender sig selv, før deres liv er i fare, eller man har magt."
Det har sluppet min indre betjent løs.
-Det var skidt. -Hvorfor?
Disciplin er vigtigt, og jeg har smag for at håndhæve den.
Jeg fik en noteret sidste semester.
-Hvabehar? -Ja, sendt hjem.
For at ryge.
Blev du ikke også taget i det?
Næsten, men jeg slap godt fra det.
-Er det ikke uretfærdigt? -Sådan er livet, mor.
Livet har ellers været dig nådigt.
Ja.
Men det er ikke helt uproblematisk.
Jeg var nok blevet mobbet lidt som en normal Eddie Windsor,
men som prins Edward og tredje tronarving…
Hvem mobber dig?
Det gør alle da.
Hvordan?
Det vil du ikke vide.
Jo.
Godt.
De kalder mig Jaws, fordi jeg har bøjle.
De fylder plastikskeer med spyt og smider det efter mig.
De limer mig til min stol.
De gav mig en flaske hvidvin, men det var…
Hvad?
Urin.
De lagde endda flasken på køl.
Man må da beundre deres opfindsomhed.
Se nu ikke sådan ud.
Cricket går fint. Jeg er igen blandt de 11 bedste.
Hvad med det akademiske og den forestående studentereksamen?
-Jeg så dine karakterer. -Tro ikke på alt, du læser.
-Har du brug for hjælp… -Bare rolig.
Jeg mødte med dem fra Cambridge, og jeg kommer ind.
De er ikke dumme. Det er også godt for dem.
En royal studerende på Jesus College?
Det skal nok trække ansøgere til.
-Det er ikke særligt pænt sagt. -Men det passer.
Det samme med flåden, bankerne og alt andet, jeg gerne vil.
De tager mig altid.
Hvad skal jeg så sige? Nej?
Der må være fordele ved at være dem, vi er.
Lidt til gengæld for det, vi gør for landet.
Der er intet nyt i aften om Mark Thatcher,
hans kollega Anne-Charlotte Verney og deres mekaniker.
Meldingen om, at de blev set, er nu afkræftet.
Området tegner sig således på kortet.
Sådan ser noget af det ud i virkeligheden.
Udover det franske luftvåben er der nu to helikoptere,
tre ørkenkøretøjer og et fly med glasbund involveret i eftersøgningen.
Det var far. Han nåede sikkert frem til Algier.
Tak.
Den gode nyhed er, at løbets organisatorer
har hjulpet os med at indsnævre eftersøgningen
til et område af Sahara mellem Tamanrasset i Algeriet
og Tessalit i det nordlige Mali.
Den dårlige nyhed er, det er et område på cirka 335.000 kvadratkilometer.
Giv mig en bredere sammenhæng.
Det er større end hele Storbritannien.
Ikke nu.
Udenrigsministeren insisterer desværre.
-Hvad er der, Charles? -Det er Falkslandsøerne.
HMS Endurance er på vej til South Georgia
med en kampdeling fra flåden, husker De nok…
Ja, for at smide metalarbejderne ud.
Den argentinske junta sender nu deres egen isbryder
og to krigsskibe med missiler.
-Hvad er begrundelsen? -De beskytter deres borgere.
Der er trængt ulovligt ind.
Udenrigsministeren beder om, De støtter hans forslag.
Som er?
At stoppe HMS Endurance for at undgå det,
han mener, er en unødvendig konflikt med Argentina,
mens situationen løses ad diplomatisk vej.
Så han vil lade stå til?
Ja.
Han håber, alt så går godt.
Hvordan det, når vi intet gør?
Hvordan kan det ende godt, når vi intet gør?
Vores folk er langt hjemmefra, og deres liv er i fare, Charles!
Vores egne!
Vi må da gøre noget!
De må undskylde mig.
Jeg må fokusere på min søn.
Javel, fru statsminister.
Tak.
-Denne vej. -Tak.
Ja, fint. Meget komfortabel, tak.
-Mange tak. Hej skat. -Hej.
Jeg er lidt presset.
Ja, det sagde de.
-Rider vi nu? -Ja, jeg skal bare skifte.
De lover regn. Er du sikker på, du vil?
-Ja da. Goddag Alan. -Goddag.
-Hvordan går det? -Fint.
Hvor er den fin. Jeg hilser lige.
Goddag. Hvordan går det?
Skal vi lidt ud? Ja?
-Hvad med her? Der er lidt vådt. -Nej, det er fint.
Himmelsk, ikke?
-Hvis du siger det. -Ja.
Langt ude på landet med regn, mudder, heste og hunde, børn og privatliv.
Jeg misunder dig.
Det er mindre idyllisk, end du tror.
Man er jo ikke sig selv. De følger jo altid med.
-Hvem? -Journalisterne.
Fotografer, der vil tage mig i noget.
-Tølpere. -Hvis du kalder dem det…
Jeg har bedt dem skride.
Én gang. Bebrejder du mig for det?
De er altid så nederdrægtige.
Jeg er jo ret beskeden.
Jeg søger ikke ros, opmærksomhed eller tak.
Men jeg er menneske, og selv en arbejdshest vil klappes.
-Det kender jeg. -Det er ikke let…
Jeg knokler i varme og fattigdom i et u-land
for at hjælpe velgørende organisationer.
Men nævner de måske det i aviserne?
Eller siger tak? Nej!
Men hende der skal bare trække i en robe,
og så er hun på forsiden, og alle lamslås af, hvor skøn hun er.
Hvem?
Hende.
Diana?
Familiens eneste anden unge kvinde, ja. Og hende sammenlignes jeg nu med.
Hun er smuk, jeg er kvabset.
Hun smiler, jeg skuler. Hun charmerer, jeg afskrækker.
Og så spørger de konstant til mit ægteskab,
og til Mark.
-Hvordan har Mark det? -Præcis sådan der!
"Hvordan har han det?" Fint!
Jeg har det fint. Børnene har det fint.
Det er jeg glad for.
For snakken går jo lidt.
Det lytter du da ikke til?
Og et møde med inspektør Trestrail?
Hvem?
Chefen for de kongelige livvagter.
Han følte pligt til at nævne et rygte om politiassistent Cross,
og at I to…
…var ret fortrolige.
I lyset af det rygte vil Scotland Yard overflytte ham
til et kontorjob i Croydon.
Nej, det…
…gør I ikke mod mig.
Det kan I ikke. Han er den eneste, der gør mig glad.
-Meget kan gøre dig glad. -Men det gør det ikke?
Det kommer med lidt tålmod.
Er det dit råd? "Bid det i dig, og vær vedholdende"?
Den slags går jo over, hvis bare man venter.
Jeg nød ellers mit ry for at være den vanskelige.
Jeg kunne lide at skræmme folk lidt, fordi jeg kunne styre det.
Men nu…
…nu er jeg den skræmte.
For det føles mere, som om jeg bliver styret,
og alt har ændret sig. Det er ikke bare vrede.
Det er en slags…
…hæmningsløshed…
…hvor jeg bare vil smadre alt.
Men det går også over.
En gang til?
Er dit svar på alt bare at vente?
Jeg må afsted.
Jeg vil ikke opholde dig. Jeg ved, du har travlt.
-Kan du finde tilbage? -Ja.
Mark Thatcher og hans franske chauffør, Charlotte Verney,
blev i morges set af et eftersøgningsfly fra Algeriets luftvåben
blot få kilometer fra grænsen til Mali.
Da piloten vendte tilbage til redningsstationen,
omfavnede Denis Thatcher, Marks fader, ham.
Mr. Thatcher ringede til statsministeren i London med den gode nyhed.
Jeg er glad for at bekræfte den gode nyhed om,
at redningsmissionen var en succes.
Naturligvis er I vant til at tænke på mig som statsminister.
Men de sidste par dage har med al klarhed vist mig,
at jeg frem for alt er mor.
Mange tak. Hvis I vil undskylde mig…
Hvorfor Mark Thatcher valgte den pågældende rute
er fortsat et mysterium.
Det er langt fra kendte ruter, så måske…
-Han føler sig nok ret tåbelig. -Han føler sig nok mest træt og sulten.
Men statsministeren må være lettet over
at være genforenet med sin yndling.
Har du afgjort, hvem din er?
Han ville nok finde en mere direkte vej gennem ørkenen,
men det var trods alt
hans første ørkenløb, og han var ikke erfaren.
Jeg frygtede aldrig for mit liv.
De andre var en kende eksistentielle!
Naturligvis var de det, skat. De er jo franske.
Ja!
Jeg var selv ret afslappet og så tiden i ørkenen som en ferie.
-Jeg fik også læst min bog. -Det var godt, skat.
-Hvad er det? -Din livret, pølser i fad.
Ja, det kan jeg se, men hvor er saucen?
Det må du undskylde.
Nå, men da de endelig fandt os,
var hele cirkusset lidt af et chok.
Tænk, at vi var kendte.
-På alverdens avisforsider. -Ja, I var ret kendte.
Selvom jeg havde brugt et andet ord.
Det var også noget bavl.
"Statsministers søn forsvundet."
Vel var vi ej.
Jeg vidste, hvor vi var, selvom ingen andre vidste det.
Det var problemet. At I ikke kunne finde os.
Men I var langt ude af kurs. Cirka 45 km.
Carol, så let er det ikke. Man laver jo sin egen rute.
Føreren var ikke glad for at komme på sygehuset med hedeslag.
Hun var også ret dramatisk anlagt.
Naturligvis. Hun er kvinde.
-Ja. -Ræk mig vinen?
Alle tiders.
Og så snart vi blev fundet, skældte far ud.
Hvad?
Hvorfor gjorde du det?
Han kunne være lidt mere taknemmelig for redningsfolkene.
Hvorfor det?
Det var jo deres job.
Og taknemmelig for hvad? Han måtte vente en hel uge.
Hele redningsoperationen var en farce.
Sådan er beduiner.
Jeg må have mere vin.
-Vil du have salt, skat? -Nej, det er fint.
Du må indrømme, det er utåleligt.
Sådan er mødre og sønner jo.
Gudskelov så for fædre og døtre.
-Skal du ikke åbne? -Hvorfor det? De vil ikke tale med mig.
Du og jeg er statister i dette show.
Hent vinen, Carol.
Det var fantastisk at få noget at drikke igen på hotellet.
Undskyld forstyrrelsen.
Seneste efterretning fra Buenos Aires tyder på,
at da landet er i dyb krise, frygter man, militærjuntaen mener,
det er risikoen værd at angribe Falklandsøerne.
At det vil falde i god jord hos argentinerne.
Bed udenrigsministeren komme.
Han er i Bruxelles.
-Og forsvarschefen? -Han er i New Zealand.
Så forsvarsministeren da.
Han er i USA.
Hvis vi snart bliver angrebet…
…forstår jeg ikke, alle ikke er mere urolige.
Bed udenrigsministeren,
forsvarschefen og forsvarsministeren stille på mit kontor om 24 timer.
Fru statsminister.
479 bekræfter forbiflyvningemod øst
og ikke i over 150 meters højde jævnfør London QNH, 1013.
Lad os gøre en fin entré.
Er det ikke nok at ankomme i helikopter?
Så tanken er at mødes der?
Til frokost?
Ved firetiden?
Du milde.
Det ordner jeg.
Jeg sagde, jeg ordner det.
Prins Andrew er her.
Deres Majestæt.
-Mor. -Hvordan gjorde du det?
Med helikopteren?
Jeg fortalte sandheden.
At militærets øverstkommanderende bad mig stille i et nationalt anliggende.
Frokost hos din mor er knap så presserende.
Du er dronning, og jeg er anden tronfølgearving.
-Slipper vi en vind, er det vigtigt. -Hold op.
Det passer!
Der er tilfældigvis også et par ting, jeg vil diskutere med dig.
Først er der min titel.
-Hvilken titel? -Den, jeg får, når jeg gifter mig.
Det har jeg ikke tænkt på!
Tænker du på at gifte dig?
Nej, jeg gør ikke.
Altså ikke seriøst.
Selvom den sidste nu var noget for sig.
-Ja, den vovede skuespillerinde. -Ja!
Jeg ved ikke, hvad det værste er her.
Tro ikke på avisen.
Jeg har ikke mødt hende, så må læse om hende.
Jeg kender nok ikke hendes værker.
Har du ikke set The Awakening of Emily?
Skulle jeg det?
Den er ikke lige dig. Ikke grundet erotikken.
-Andrew! -Den er faktisk ikke erotisk.
Vi er i 1920'erne
og følger en uskyldig, yppig 17-årig, Koo.
-Så behøver jeg ikke vide mere. -Nu er du snerpet, mor.
Hun vender hjem fra dannelsesskolen i Schweiz
til sin mors gods på landet i England.
-Det er filmet på Wilton. -Hvad? Herberts' hus?
Ja, der er den optaget.
Det er et smukt sted. Din morfar gik på jagt der.
Der møder hun så en række perverterede, ældre mænd,
der forfører den sårbare, hjælpeløse, unge Emily,
som vi ser følge sine sensuelle glæder.
Det lyder ikke erotisk.
-Det lyder ulovligt. -Hvem går op i det?
-Det gør jeg måske, chokerende nok. -Men det er jo kunst,
så det er ganske passende for en kommende hertuginde af…
York.
-York? -Ja, York. Det faldt mig lige ind.
Hertugdømmet går normalt til den næstældste
og har militære associationer.
Som i børnesangen…
Nemlig.
Og de to forrige hertuger af York blev konge.
Jo, da deres ældre brødre henholdsvis døde og abdicerede.
Men for dig skal Charles dø, og du må myrde hans eventuelle sønner.
Det er vist også sket før? Richard den 3.?
Ja! Du er så kløgtig.
Hvor er laksen lækker.
Er den ikke?
Apropos militærforbindelser er der noget andet, jeg ville tale om.
Når man er placeret, hvor jeg er,
holder man øje med ting og sager.
Det forlyder, at det med Falklandsøerne ikke går i sig selv.
Jeg ville aldrig bede dig fortælle om dine audienser med ministrene…
Jeg siger intet.
Du skal bare vide, at eskalerer det, vil jeg med.
Og du skal love mig, at du ikke vil stå mellem mig og fronten.
Naturligvis ikke.
Godt!
Vi viger ikke fra pligten! Vi er ligesom alle andre.
Det siger jeg også altid til alle.
Prinsens af Wales' privatsekretær ringede.
I stedet for at se prinsen i morgen i London
kan De måske tage til Highgrove i Gloucestershire.
Og min kalender?
Vi kan stadig lige nå at få Dem hjem til om aftenen.
-Godt, hvorfor ikke? -Javel.
Tak.
Flådens radiokommunikation tager drastisk til.
GCHQ har også registreret usædvanlig flyaktivitet.
Det lader til, at mange argentinske tropper
er på vej til Falklandsøerne.
Vi kan kun formode, de vil invadere.
Så må vi forsvare os eftertrykkeligt.
Jeg føler mig nødsaget til at nævne, at de diplomatiske linjer fortsat er åbne.
Men det var for sent med diplomati,
da de plantede deres flag på britisk territorium.
Jeg er ganske enig.
Vi kan samle en forsvarsstyrke på 48 timer.
Det er jo absurd.
-Hvorfor? -Det er 13.000 kilometer væk.
Det tager tre uger at sejle dertil, og da er øerne på argentinske hænder.
Så må vi genindtage dem.
Det er umuligt.
Er det umuligt, admiral?
Tror De, vi kan?
Ja, fru statsminister.
Så skal vi gøre det.
Men omkostningerne…
At sende 30.000 soldater til Atlanterhavet lige efter en recession,
hvor produktionen er lav, og arbejdsløsheden høj…
Vi må huske den offentlige mening.
Regeringen…
Administrationen er…
Fortsæt, Geoffrey.
Sig det.
Den er uelsket, upopulær.
Vi overlever aldrig en unødvendig og ubetalelig krig.
Og jeg siger, vi ikke kan overleve ikke at gå i krig!
Admiral, følger De med op i lejligheden, så vi kan tale videre der?
Om en halv time?
-Og bed stabscheferne komme. -Naturligvis.
Godt, der er du jo.
Du skal hjælpe mig.
Vi skal lave middag til stabscheferne.
-Jeg vil tale med dig. -Skat, ikke nu.
-Hvorfor er Mark din yndling? -Hvad?
Du har tvillinger, og du foretrækker helt klart den ene.
-Carol, det passer ikke. -Det er smerteligt og fuldstændig sandt.
Jeg vil bare sige, at…
…fordi du havde et svært forhold til din mor…
Skat, jeg har ikke tid.
…skal det ikke påvirke dit forhold til alle kvinder.
-Og slet ikke din datter. -Du timer alting så akavet.
Jeg har travlt. Om et par minutter kommer stabscheferne.
Så giv mig ét af de minutter.
Du ignorerer mig.
Du overser mig.
Du favoriserer Mark.
Fordi han er stærkere.
Ligesom min far var stærkere.
Ja. Du har ret.
Jeg havde det svært med min mor, men hendes køn var ikke problemet.
Det var, fordi hun var svag.
Jeg kunne ikke tåle, at hun kun ville være husmor.
Men hendes mand behandlede hende som en.
Det passer ikke!
Din morfar, min far, var vidunderlig mod kvinder.
Vidunderlig.
Han løftede mig, lærte mig ting.
Han gjorde mig til den, jeg er.
Han mente, mine ambitioner skulle være uden grænser.
Og han prøvede det samme med mormor.
Men der er grænser for, hvad man kan,
når folk i sig selv er begrænsede.
Vores fregatter har Sea Wolf-missiler, og der er en fuld brigade om bord
samt selve besætningen.
Mange tak.
Må jeg?
Sig selv til.
Det er et godt stykke. Tag bare selv ærter og gulerødder.
Fortrinligt. Skal vi tilføje en salat
og et glas saftevand?
Jeg ved, du har det skidt, men husk,
hun ikke blot er din svigermor, men også din monark!
Diana!
Diana.
Ja, fortæl et eventyr. Ja!
Godt.
Så fortæller jeg. Faktisk…
Det er jo patetisk.
…hvis Gabriel vil spille for mig, og Tøjkat vil tænke for mig.
Fint. Hvad skal jeg tænke på?
Tænk på en smuk vandprinsesse, der går med en lille sølvtiara.
Ja.
-Tak. -Mor.
Her er smukt.
-Rart, du kunne komme. -Er det kun dig?
Ja, Diana ligger i sengen.
Det er ret svært for hende.
Den stakkel. Jeg var heldig. Graviditet påvirkede mig ikke.
Ja, men I er også vidt forskellige.
-Skal vi starte udenfor? -Ja, fint. Tak.
Hvor mange folk har I her?
Det ser nok ud af meget, men vi starter faktisk fra bunden.
Det er det skønne. Tabula rasa. Tavlen er ren.
Jeg ved godt, hvad det betyder.
Hør engang.
Ingen insekter eller fugle.
Frygteligt.
En skrækkelig stilhed.
Insekterne har intet sted at være, så jeg overvejede en naturhave der.
Prydhave her…
…og køkkenhave der og så have med solur derovre.
Det er vigtigt, når man starter på et projekt,
at man har klare mål, en fælles idé i centrum for det hele.
Hvad er din?
At huset, jorden og haven
med tiden viser, hvem jeg er, og hvad der driver mig.
Den store idé er altså dig.
Alt skal være økologisk. Ingen kemikalier og pesticider.
Ingen lige linjer eller sirlige plæner. Intet for pænt og ensartet.
Det lidt vilde, utraditionelle skal råde.
Er det også dig?
Sådan er alle af en smule interesse.
Hvem vil følge regler og være konventionel?
Hader du ikke, når gartnerne lægger alting efter snorlige linjer?
Naturen følger jo ingen lige linjer.
Dit svømmebassin har da fine lige linjer.
Ja, men det er en pool.
Er det tennisbanen? Den ser heller ikke økologisk ud.
-Mor. -Undskyld. Her er smukt.
Godt, du kan lide det.
Jeg tror, jeg bliver lykkelig her.
Det vækker noget i mig.
Mit eget Shangri-La eller Xanadu.
"Og dér lå haver lyse med viltre væld,
i blomst med mangt et røgelsesbærende træ.
Og hér stod storskov op, med bjergenes ælde,
og hylled' løvværk solede pletters læ."
Din blåregn trives da og blomstrer allerede.
Lad os nu få den frokost. Jeg skal være i London kl. 18.
Naturligvis.
Men jeg ved ikke, hvad der er med hende.
Hun er fra landet, så jeg troede, her var perfekt.
Jeg bad hende stå for indretningen. Det adspredte hende et par uger.
Så begyndte hun at isolere sig igen.
Hun låste sig inde hos sig selv, så fjernsyn i … timevis.
Hun er ikke intellektuelt nysgerrig.
Jeg prøvede at lære hende om Shakespeare og lyrik.
Udvide hendes horisont.
Vi har haft skønne gæster.
Laurens van der Post, Eric Anderson, rektoren på Eton.
Men hun udviser ingen interesse, men taler kun om at savne London.
Måske kan hun lide London.
Måske kan hun ikke lide landlivet.
Det undrede mig, du valgte at bo her.
Det var belejligt med RAF-flypladsen i nærheden,
tæt på Cornwall, og Anne bor også tæt på.
Ikke kun Anne.
Tager køreturen ikke et kvarter?
Camilla og jeg går jo kun på jagt sammen nu.
Og taler i telefon.
-Hvor ofte? -Så ofte, som det er nødvendigt.
Oftere, når jeg hænger med næbbet.
Hvad i alverden mener du?
Du har lige købt dit drømmehus, dit Xanadu,
som du og en masse smigrere gør til en blomstrende kopi af din sjæl.
Din unge, smukke hustru har en svær graviditet
og har låst sig inde ovenpå og nægter at komme ud.
Du ved, jeg hader at blande mig.
Du er voksen og bestemmer selv,
men en mand i din position bør bekymre sig mindre om sin egen lykke
og mere om, hvordan moderen til ens barn har det.
-Jamen, hej. -Hej.
Vi fik beskeden.
SOS, 112. Vi smed alt, vi havde i hænderne.
Hvad er der, skat?
Drink.
Som spørgsmål eller ordre?
Mere et råb om hjælp.
Så gerne.
Er den åbne dør en invitation?
Ikke den slags, nej.
Jeg ville tale med dig.
Om vores børn.
Har du konkluderet noget
efter alle dine…
…listige frokoster med dem alle?
Nå, det hørte du?
De ringede forvirrede til mig og spurgte, hvad i alverden du ville.
Jeg har konkluderet,
at vores børn er de vildfarne, ikke statsministerens.
Hver i deres ørken.
-Anne er ikke på vildspor. -Hendes ægteskab er.
Godt. Edward er ikke vildfaren.
Jo, han virker netop helt vildfaren, mobbet og hævngerrig.
Jeg indrømmer, at Charles er vildfaren.
Men det var han altid.
Så er der Andrew…
Din yndling?
Jeg var chokeret.
Ændrer han sig ikke…
…hvad er vi så for nogle forældre?
Jeg talte med mor.
Oraklet, ja.
Hvad sagde hun så?
At jeg ikke må bebrejde mig selv. Jeg er hele nationens moder.
Det har hun ret i.
Jeg ville have Andrew og Edward. Du ville ikke have flere.
Jeg ville med to mere bevise, at jeg havde det i mig…
…og bøde for mine fejl.
Især med Charles.
Det forstår du som mand ikke.
Men jeg insisterede på, barnepigerne ikke måtte.
Hvad?
Bade dem.
Men i virkeligheden…
…sad jeg på en stol i baggrunden.
Jeg vidste ikke, hvordan…
Hvordan hvad?
Man holdt og rørte ham.
Se på mig.
Nu stopper du det nonsens.
Du er en ganske udmærket moder.
Og børnene er jo voksne nu. De må tage ansvar for sig selv.
-Hvis de da gør det. -Det gør de.
Engang.
Og…
…indtil da er det din opgave at…
Blive her, holde mig i live og trække vejret.
Nemlig.
For alles skyld.
Hvil dig nu.
Kl. 10:15 i formiddag stod HMS Invincible,
denne ekstraordinære flådes flagskib, til søs og sejlede ud på rolig sø
ved Portsmouth Harbour.
Missionen og det britiske engagement i opgaven er begyndt.
På basen tog det hele natten at få hende klar.
Alle i Portsmouth er mødt op for disse mænd og deres pårørende.
Endelig stod hun ud på åbent hav og ud i Solents dis.
En halv time senere var det Hermes' tur, et hangarskib af ældre dato,
men endnu mere frygtindgydende med våben og artilleri til frit skue.
Folket tog afsked. En lille dreng gjorde honnør.
"Far vel," råbte de.
Og så mere sagte:
"Kom sikkert hjem igen."
Tekster af: Helle Kaiser-Nielsen