EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Och sen mot…
Redo?
Ja.
DAKARRALLYT
Tack.
Premiärministern.
När ni kom till makten sa ni att ni avskydde att se landet så nedgånget
och att ni skulle reda ut det.
Det har snart gått tre år, men inflationen är på 12 %.
Vi har tre miljoner arbetslösa och det är upplopp i flera stora städer.
Det stämmer.
Men det finns inget magiskt system
där man kan trycka på några knappar eller dra i några spakar
för att allt ska rätta till sig.
Självklart vill jag sänka räntorna…
-Är allt bra, premiärministern? -Javisst. Tack.
Men då måste vi först få ner inflationen
och det innebär nedskärningar.
Jag skulle gärna vara ännu hårdare,
men jag kan inte göra mer än parlamentet och folket tillåter.
Jag ber om ursäkt.
Nej.
-Vad oproffsigt. -Nej, inte alls.
Blotta tanken på
att första gången en premiärminister bryter ihop här, så är det en kvinna…
Det är inte ens närmelsevis första gången.
Rummet har i alla år tjänat som såväl kontor, sällskapsrum,
biktbås och psykologsoffa.
Vi har till och med näsdukar.
Eller konjak?
Whisky, om det finns.
Tack.
Det är min son, Mark.
-Ni har två barn, inte sant? -Ja, tvillingar.
Mark och Carol. Tjugoåtta år gamla.
Och min favorit, Mark,
ett mycket speciellt barn,
en sån som alla mammor drömmer om…
…är försvunnen.
Försvunnen?
Han deltar i Paris-Dakar-rallyt.
Han och hans team har kört genom Frankrike och över gränsen till Algeriet
och in i Saharaöknen.
-Du vet inte var vi är, va? -Jo, jag vet precis.
Vi är…
…23 kilometer öster om…
Nej, väster om Rigane.
Reggane.
-Vi är vilse. -Nej.
Jag vet precis vad jag gör.
De sågs senast vid en kontrollstation i en by i Algeriet för två dagar sen.
Sen dess har det varit tyst.
Det har gått fem dagar
sen Mark Thatcher och hans lagkamrater syntes till.
Helikoptrar genomsöker ökenterrängen, men området är så stort att…
Premiärministern sa nåt intressant om sin son.
Gällde det hans lokalsinne?
Hon beskrev honom som sitt favoritbarn.
Är det intressant?
Hon sa det utan undanflykter eller eftertanke.
Vem medger öppet att man föredrar den ena, särskilt med tvillingar?
-Vilken ärlig förälder som helst. -Va?
Alla ärliga föräldrar medger att de har en favorit.
-Vem är vår favorit? -Min eller din?
-Är det olika? -Det vill jag påstå.
-Okej. Vem är din? -Anne.
Det kom oroväckande fort.
-Det var inte svårt. -Philip!
-Och din favorit är… -Jag vet inte.
-Lögnhals! -Det är sant! Jag vet inte.
Din brist på självinsikt är häpnadsväckande ibland.
Sammantaget är det en tillgång.
Alla vet vem din favorit är.
-Jaså? -Ja.
Vem är det då?
Svara.
Philip!
Du kan inte bara gå!
-Jaså, inte? -Philip!
Oron över Marks förmågor är inte ny.
Före loppet fick han frågan om modern var orolig.
Alla mödrar oroar sig för sina söner.
Det är svårt för dem att släppa modersinstinkten.
De blir känslosamma.
SYDGEORGIEN
FALKLANDSÖARNAS TERRITORIUM SYDATLANTEN
-Märke 24. -Märke 24.
800.
Lägg en presenning där borta.
FALKLANDSÖARNA TILLHÖR ARGENTINA
OBEHÖRIGA ÄGA EJ TILLTRÄDE LEITH FÄLTSTATION
Vad håller ni på med?
Området tillhör Storbritannien.
Ni är här olagligt.
Ni och era kollegor måste genast åka härifrån,
och ta ner den argentinska flaggan.
Det är ni som är här olagligt!
Ta bort flaggan, är ni snäll,
och gå ombord på ert fartyg. Seså.
Han vill att vi tar bort flaggan fast det är vår mark.
Vi får anmäla det här till Falklandsöarnas guvernör.
-Ers Majestät. -Martin.
Kan du ordna ett möte med mina fyra barn?
-Ursäkta? -Privat, en åt gången.
Javisst. I nån särskild ordning?
Nej, det tror jag inte.
Men det är bra om de inte vet att jag träffat de andra också.
Javisst.
Martin,
det vore bra med en kort sammanfattning
-om deras hobbyer och intressen. -Okej.
Man vill ju inte verka oinsatt.
Eller kylig eller avståndstagande.
Naturligtvis.
Uppmuntrande nyheter.
Den schweiziska föraren Michel Bosi såg tydligen Mark och andreföraren igår.
-Vid liv? -Ja.
Lord Carrington har hört av sig till den schweiziska ambassaden
och bett dem kontakta Bosi för att få mer information, men…
Men?
-Utan framgång. -Lysande.
De hittar inte ens förarna som inte kört vilse.
Jag får väl åka dit.
En sak till, premiärministern.
Det har hänt nåt i Sydatlanten.
Falklandsöarnas guvernör Rex Hunt
har begärt att isbrytaren HMS Endurance
förflyttas från Port Stanley till ön Sydgeorgien
för att avhysa en grupp argentinska skrotmetallarbetare.
Fartyget ligger förtöjt i Port Stanley
och kan bemannas med ett förband marinsoldater.
De skulle lätt övermanna arbetarna,
som inkräktar.
Stick.
Jag tar det med utrikesministern.
Jag följer er ut.
Hon behöver bara lite tid.
Ja, men jag styr inte över trafiken.
Jag vet att hon är upptagen! Det är jag också! Du kan gå nu.
Allvarligt…
En del här kan verkligen konsten att vara nedlåtande.
-Som om jag själv stängt av vägen. -Vad fint att se dig.
Mamma.
Vad gäller det?
Jag blev nervös när de sa att du ville äta lunch.
Det är väl inte dåliga nyheter? Får jag behålla mitt apanage?
Ja, alla 20 000 pund.
-Säg inte så. -Det är mycket pengar för en student.
-Det mesta går till sekretariatsutgifter. -800 pund. Jag har kollat.
Du får en mindre förmögenhet över.
Allt förvaltas på ett säkert sätt. Oroa dig inte.
Vad får vi till lunch? Nej, låt mig gissa.
Inkokt lax.
Ja.
Lysande!
Jag slog vad med livvakten på vägen hit
att jag skulle få inkokt lax. Det serverar de jämt här.
Otroligt att vi inte har fått fenor och gälar.
Du är alltså prefekt nu.
Vi har handledare på Gordonstoun, som sagt.
Javisst. Förlåt.
-Vad har det lärt dig om dig själv? -Va?
Som i aforismen: "Ingen känner sitt sanna jag
förrän han hotas till livet eller får makt."
Det har lockat fram polismannen i mig.
-Säg inte så. -Varför inte?
Disciplin är viktigt, och jag upprätthåller den gärna.
Jag fick nån ivägskickad i fjol.
-Vart då? -Hem. För att ha rökt.
Åkte inte du dit för rökning?
Nästan, men jag var smart nog att komma undan med det.
-Är inte det orättvist? -Livet är orättvist.
Det har gett dig bra förutsättningar.
Ja.
Men det har sina utmaningar också.
Jag kanske hade blivit lite retad som en vanlig Eddie Windsor,
men som prins Edward, trea i tronföljden…
-Vem retar dig? -Alla.
Hur då?
Det vill du inte veta.
Jo.
Okej.
De kallar mig Hajen på grund av tandställningen.
De fyller plastskedar med saliv och kastar på mig.
De lägger superlim på min stol.
Jag fick en flaska vitt vin som visade sig vara…
Vad?
Urin.
De hade till och med kylt ner den.
Man måste beundra uppfinningsrikedomen.
Se inte ut så där.
Det går bra i cricket. Jag är med i startelvan.
Och skolarbetet? Du tar examen nästa år.
-Jag har läst rapporterna. -Tro inte på allt.
-Om du behöver hjälp… -Oroa dig inte.
Antagningsenheten på Cambridge fixar det.
De är inte dumma. De tjänar också på det.
En medlem av kungafamiljen på Cambridge?
Det lär öka antalet ansökningar.
-Det är ingen vidare inställning. -Men det är ju så.
Inom marinkåren, banksektorn eller vad jag nu vill göra.
Jag är eftertraktad.
Vad ska jag göra åt det? Tacka nej?
Nån fördel ska man väl ha av att vara kunglig.
Nån form av lön för mödan.
Inget nytt ikväll om den försvunna Mark Thatcher,
andreföraren Anne-Charlotte Verney och deras mekaniker.
Iakttagelserna tidigare idag har nu avskrivits.
Så här ser området ut på kartan.
Så här kan det se ut i verkligheten.
Utöver de franska planen är det två helikoptrar,
tre terrängbilar och ett plan med glasgolv som letar efter Mark.
Det var pappa. Han är framme i Alger.
Tack.
Det positiva är att loppets arrangörer
har hjälpt oss att begränsa sökområdet
till ytan mellan Tamanrasset i Algeriet
och Tessalit i norra Mali.
Det negativa är att sökområdet ändå uppgår till 335 000 kvadratkilometer.
Vad är det jämförbart med?
Det är större än hela Storbritannien.
Inte nu.
Ursäkta. Utrikesministern envisades.
-Vad är det, Charles? -Situationen på Falklandsöarna.
HMS Endurance är på väg till Sydgeorgien med en stridsenhet marinsoldater.
Just det. För att avhysa skrotmetallarbetarna.
Argentinska juntan har svarat med att skicka en egen isbrytare
och två missilbärande krigsfartyg.
-Med vilken rätt? -För att skydda sina medborgare.
Som bryter mot lagen genom att inkräkta.
Utrikesministern vill ha ert stöd för sitt förslag.
-Och det är? -Att stoppa HMS Endurance
för att undvika en onödig konflikt med Argentina
och reda ut det diplomatiskt.
Att göra ingenting, alltså.
Ja,
och lita på att det löser sig.
Hur ska det lösa sig om vi inte agerar?
Hur i hela friden ska det lösa sig om vi inte agerar?
De är våra medborgare och är långt hemifrån.
Deras liv är i fara, Charles!
De är våra egna!
Vi måste göra nåt.
Nu får ni ursäkta.
Jag ska återgå till min son.
Ja, premiärministern.
Tack.
-Den här vägen. -Tack.
Ja. Mycket bekvämt. Tack.
-Tack så mycket. Hej, raring. -Hej.
-Jag har ont om tid. -Ja, de sa det.
-Ska vi ge oss av? -Jag ska bara byta om.
De har lovat regn. Är du säker?
-Ja. God dag, Alan. -God dag, drottningen.
-Hur mås det? -Bra, tack.
Han ser välmående ut. Jag ska hälsa.
God dag. Hur mår du?
Ska vi ta en tur?
-Blir det här bra? Det är ganska blött. -Ingen fara.
-Är det inte underbart? -Om du säger det, så.
Ja. På landet, i regn och lera, med hästar och hundar, barn, avskildhet…
-Jag avundas dig. -Det är inte riktigt paradiset du tror.
Det finns ingen avskildhet. De följer efter mig överallt.
-Vilka då? -Journalisterna.
Fotograferna som har nåt emot mig.
-Skitstövlar. -Tja, om du kallar dem det…
Jag bad dem dra åt fanders.
En gång. Kan du klandra mig?
De är alltid så elaka mot mig.
Jag håller låg profil.
Jag behöver varken beröm eller uppmärksamhet.
Men alla behöver en klapp på axeln ibland.
-Jag vet hur det är. -Det är inte lätt
att arbeta med välgörenhet i tredje världens hetta och misär.
Men skriver tidningarna nåt om det?
Är det nån som tackar? Nej.
Andra behöver bara ta på sig en klänning för att hamna på förstasidorna.
-Alla lamslås av hur underbar hon är. -Vem då?
Hon.
Diana?
Den enda andra unga kvinnan i familjen, som jag alltid jämförs med.
Hon är underbar och jag trist.
Hon ler och jag är sur. Hon är charmig och jag hemsk.
Och de ständiga frågorna om mitt äktenskap och om Mark.
-Ja. Hur mår Mark? -Exakt. "Hur mår Mark?" Mark mår bra!
-Jag mår bra. Barnen mår bra. -Det gläder mig.
Men det pratas en del.
-Sen när lyssnar du på rykten? -Jag har har träffat intendent Trestrail.
-Vem? -Chefen för det kungliga beskyddet.
Han kände sig tvungen att nämna rykten gällande en inspektör Cross
och att ni två har ett intimt förhållande.
Ryktet har fått Scotland Yard att föreslå att han ska ges
skrivbordstjänst i Croydon.
Gör inte…
Gör inte så mot mig.
Du får inte. Han är det enda som gör mig lycklig.
-Du har mycket som gör dig lycklig. -Men inget gör det.
Jo, om du ger det tid.
Är det ditt råd? "Håll ut, bit ihop. Härda ut"?
Sånt här brukar gå över om man har tålamod.
Förr njöt jag av vara den besvärliga.
Det skrämde folk lite och jag hade kontroll över det.
Men nu…
…är det jag som är rädd.
Nu känns det som om det har kontrollen över mig.
Det har förändrats. Det är inte bara ilska, utan…
…en vårdslöshet…
Jag vill bara slå sönder allt.
Det går också över.
Var det allt?
Löser du allt genom att inte göra nåt?
Nu måste jag gå.
Ja, jag ska inte uppehålla dig.
-Hittar du tillbaka själv? -Ja.
Mark Thatcher och hans andreförare Charlotte Verney
hittades i morse av det algeriska flygvapnets C-130-plan
inte långt från gränsen till Mali.
När piloten återvände till räddningscentralen
omfamnades han av Marks pappa, Denis Thatcher.
Mr Thatcher ringde premiärministern för att berätta de goda nyheterna.
Det gläder mig att kunna bekräfta den underbara nyheten
att räddningsuppdraget har lyckats.
Ni är givetvis vana vid att tänka på mig som premiärminister,
men som de senaste dagarna tydligt har visat
är jag först och främst mamma.
Tack. Nu får ni ursäkta…
Skälet till att Mark Thatcher valde just den vägen
förblir ett mysterium.
När han avvek från de kända vägarna kanske han…
-Han måste känna sig dum. -Snarare trött och hungrig, tror jag.
Det är nog en lättnad för premiärministern
att återförenas med sitt favoritbarn.
Har du räknat ut vem din favorit är?
Han ville nog hitta en snabbare väg genom öknen,
men samtidigt var det här
hans första ökenrally, så han saknade erfarenhet.
Jag var aldrig orolig för att dö.
De andra fick existentiell ångest.
Det är väl klart. De är ju fransmän.
Exakt! Nej, jag behöll lugnet
och tänkte på tiden i öknen som en semester.
-Jag läste ut min bok. -Vad trevligt.
-Vad är det här? -Din favorit: ugnspannkaka med korv.
Ja, det ser jag, mamma, men var är såsen?
Åh, förlåt.
Sen när de hittade oss
kom all uppståndelse som en chock. Vi var ju kändisar.
-På förstasidorna överallt! -Ja, ni blev kändisar.
Jag skulle nog kalla det nåt annat.
Det var bara struntprat.
"Premiärministerns son vilse i öknen." Vi var inte vilse.
Jag visste var vi var, men det gjorde ingen annan.
Det var problemet. Ni tappade bort oss.
Men ni var fem mil åt fel håll.
Så enkelt är det inte, Carol. Man ska hitta sin egen väg.
Andreföraren kördes till sjukhus med värmeslag.
Hon spelade över.
Givetvis. Hon är ju kvinna.
-Precis. -Skicka vinet.
Vad roligt.
De hann knappt hitta oss innan pappa började skälla.
Va?
Varför det?
Han borde varit lite mer tacksam mot räddningsarbetarna.
Varför det?
Det är ju deras jobb.
Och tacksam för vad? Han fick ju vänta en hel vecka.
Hela sökinsatsen var ju som en fars.
De är ju beduiner.
Jag behöver påfyllning.
-Mer salt, raring? -Nej, det är lugnt.
Erkänn att det är outhärdligt.
Det är en mor och en son. Det är allt.
Tur att det finns fäder och döttrar i så fall.
-Ska du inte öppna? -Varför det? Det är inte mig de söker.
Du och jag spelar birollerna i den här föreställningen.
Hämta vinet, Carol.
Du anar inte hur det var att komma till hotellet och ta ett glas.
Ursäkta att jag stör.
Enligt de senaste uppgifterna från Buenos Aires
befarar man att situationen i landet
kan få juntan att tycka att det är värt risken att attackera Falklandsöarna.
Det kan falla i god jord hos folket.
Be utrikesministern komma hit.
Han är i Bryssel.
-Och chefen för försvarsstaben? -I Nya Zeeland.
Försvarsministern, då.
Han är i USA.
Vi står inför ett angrepp…
…men ingen tycks ta det på allvar.
Utrikesministern, chefen för försvarsstaben
och försvarsministern ska vara på mitt kontor imorgon.
Premiärministern.
Navy 479 bekräftar förbiflygning till öster,
på under 500 fots höjd över London, QNH 1013.
Jag vill göra entré.
Räcker det inte att anlända med helikopter?
Är det tänkt att mötet ska ske där? Över lunch?
Ut vid 16-tiden?
Jisses.
Jag ordnar det.
Jag ordnar det, sa jag.
Prins Andrew, Ers Majestät.
Ers Majestät.
-Mamma. -Hur lyckades du?
Med helikoptern? Jag sa som det var.
Att det var en nationell angelägenhet och att högsta befälhavaren sökt mig.
Det är en mor och en son som ses över en lunch.
Du är drottning och jag tvåa i tronföljden. Minsta lilla fis
-är en nationell angelägenhet. -Sluta!
Det är sant!
Och dessutom är det några saker jag vill prata med dig om.
-Den första är min titel. -Vilken titel?
Den jag får när jag gifter mig.
Det har jag inte ens tänkt på.
Går du i giftastankar?
Nej. Inte på allvar i alla fall.
Men den senaste är nåt alldeles extra.
-Den livfulla amerikanska skådespelaren. -Ja.
Jag vet inte vilket av det som är värst.
-Tro inte på pressen. -Jag har inget annat att gå på.
Jag känner inte till hennes livsverk.
Inte det? Känner du inte till The Awakening of Emily?
-Nej. Borde jag det? -Erotik kanske inte är din grej.
-Men Andrew! -Fast den är inte så erotisk.
Den utspelar sig på 20-talet och följer en naiv 17-årig flicka, Koo.
-Sjutton? Jag vill nog inte veta mer. -Var inte så pryd.
Hon återvänder hem från en flickpension i Schweiz
till sin mamma på engelska landsbygden.
-De använde Wilton. -Familjen Herberts hus?
-Ja. De spelade in där. -Det är fint. Din morfar jagade ofta där.
Där träffar hon flera perversa och rovlystna personer,
som förför den stackars hjälplösa flickan.
Vi får följa hennes sexuella uppvaknande.
Du har rätt. Den låter inte erotisk. Var den ens laglig?
Vem bryr sig?
Det kanske förvånar dig, men jag bryr mig.
Det är konst,
och därmed inte olämpligt för en framtida hertiginna av…
York.
-York? -Ja. Tanken slog mig nu.
Det brukar tillfalla den näst äldsta, och det har militära kopplingar.
Som i "Grand Old Duke of…"
Exakt.
Blev inte de två tidigare hertigarna kung sen?
Jo, eftersom de äldre bröderna oväntat dog och abdikerade.
Så Charles måste dö, samtidigt som du mördar hans eventuella söner.
Det finns såna kopplingar också. Rikard III.
Visst, ja. Vad fyndigt.
Laxen är utsökt.
Visst är den?
På tal om militära kopplingar är det en sak till jag vill ta upp.
När man tillhör en frontlinjeenhet som jag gör,
håller man ett öga på världsläget.
Det här med Falklandsöarna verkar inte lösa sig.
Jag skulle aldrig be dig avslöja vad som sägs
-under mötena med premiärministern… -Det vore lönlöst.
…men om situationen eskalerar ska du veta
att jag vill åka dit.
Jag vill ha en försäkran om att kronan inte står i vägen för mig.
Aldrig.
Vad bra.
Vi backar inte från strider. Vi är som alla andra.
Det är så jag alltid har sagt.
Prinsen av Wales privata sekreterare har ringt.
Istället för att träffa Hans Höghet i London imorgon
kanske ni vill besöka hans nya hus Highgrove?
Hinner jag det?
Ja. Ni kan ändå vara tillbaka i London till kvällen.
-Visst. Varför inte? -Drottningen.
Tack.
Marinradiotrafiken har ökat dramatiskt.
Vi har också snappat upp ovanligt mycket flygaktivitet.
Argentina tycks ha sänt en stor styrka till Falklandsöarna,
antagligen med invasion som mål.
Då måste vi försvara området.
Jag måste också nämna
att de diplomatiska kanalerna fortfarande är öppna.
De stängdes när de satte upp en argentinsk flagga på brittisk mark.
Jag håller med.
Vi kan få ihop en försvarsstyrka på 48 timmar.
Det är ju befängt.
Varför det?
Det skulle ta flottan tre veckor att ta sig dit.
-Vid det laget är öarna Argentinas. -Då återtar vi dem.
Det är omöjligt.
Är det omöjligt, amiral?
-Tror ni att det går? -Ja, premiärministern.
Då måste vi göra det.
Men bara kostnaden… Att skicka 30 000 soldater
till Sydatlanten efter en lågkonjunktur
när produktionen är låg och arbetslösheten skyhög…
Vi måste tänka på opinionen. Regeringen…
Som det är nu är regeringen…
Fortsätt, Geoffrey.
Säg det.
Oälskad. Oomtyckt.
Vi överlever inte ett onödigt och kostsamt krig.
Och jag menar att vi inte överlever att inte gå i krig.
Amiral, kan ni komma en trappa upp för att diskutera vidare?
Om en halvtimme blir bra.
-Ta med stabscheferna. -Javisst.
Så bra. Du är här.
Jag behöver din hjälp.
Vi måste laga middag åt stabscheferna.
Jag vill prata med dig.
Inte nu, gumman.
-Varför är Mark så uppenbart din favorit? -Va?
Du har tvillingar, men föredrar tydligt den ena framför den andra.
Det är inte sant.
Det är odiskutabelt och smärtsamt sant.
Jag menar bara att även om du och din mamma hade ett invecklat förhållande…
Jag har inte tid just nu.
…så kan du inte låta det påverka din relation till alla kvinnor.
-Särskilt din egen dotter. -Du väljer dina tillfällen.
Jag är upptagen. Stabscheferna kommer hit om några minuter.
Ge mig en av de minuterna.
Du struntar i mig.
Du förbiser mig.
Du favoriserar Mark.
För att han är starkare.
Precis som min far var starkare.
Ja. Du har rätt.
Jag hade det svårt med mamma, men det berodde inte på hennes kön.
Det berodde på hennes svaghet.
Jag stod inte ut med att hon nöjde sig med att vara hemmafru.
Det var så hennes man behandlade henne.
Det är inte sant!
Din morfar var underbar mot kvinnor. Helt underbar.
Han uppmuntrade mig och lärde upp mig.
Han gjorde mig till den jag är.
Han ville att min ambition skulle vara gränslös.
Och han försökte med din mormor.
Men det finns gränser för vad man kan göra
med människor som har sina egna begränsningar.
Fregatterna är utrustade med Sea Wolf-missiler
och åtföljs av en överbefälhavare och en amfibieenhet.
Tack, raring.
Ska jag servera?
Säg till.
Det blev en fin bit.
Ta för er av ärterna och morötterna.
Utmärkt. Kan vi lägga till en sallad
och ett glas fruktjuice?
Jag vet att du inte mår bra,
men kom ihåg att hon är din svärmor och din drottning!
Diana!
Diana.
Ja, berätta en prinsessaga. Snälla.
Ja, ja.
Jag ska berätta en saga. Faktiskt så…
Det här är patetiskt.
…om Gabriel spelar för mig
och Bagpuss tänker åt mig.
Okej. Vad jag ska tänka på?
Tänk dig en vacker vattenprinsessa med en pytteliten silverkrona.
Okej.
-Tack. -Mamma.
Vad fint.
-Vad roligt att du kom. -Blir det bara du?
Ja, Diana ligger till sängs. Hon har det svårt.
Stackars liten. Jag blev knappt påverkad av graviditeterna.
Ja, men ni är väldigt olika.
-Ska vi börja här ute? -Ja. Tack.
Hur mycket personal har du?
De ser ut att vara mycket, men vi börjar om på ruta ett.
Det var det som lockade. Tabula rasa. Ett blankt blad.
Ja, jag vet vad det betyder.
Jisses, lyssna.
Inga insekter. Ingen fåglar.
Det är hemskt.
En förfärlig tystnad. Insekterna har ingenstans att ta vägen,
så jag tänkte mig en vild trädgård där,
en muromgiven del här,
en köksträdgård där och ett solur där borta.
Med såna här projekt är det alltid viktigt att ha ett tydligt mål.
En central kärna som styr helheten.
Och det är?
Att huset, marken och trädgården
ska reflektera vem jag är och vad jag vill.
Kärnan är alltså du.
Allt ska göras miljövänligt, utan kemikalier och bekämpningsmedel.
Det blir inga raka linjer, och inget för nätt eller enhetligt.
Det ska vara lite vilt och okonventionellt.
Som du?
Som alla intressanta människor.
Vem lyder regler? Vem är konventionell?
Hatar inte du raka linjer i trädgårdar?
Naturen avskyr räta vinklar.
Poolen ser ut att få räta vinklar.
Ja, men det är en pool.
Är det en tennisplan? Den ser inte så miljövänlig ut.
-Mamma. -Förlåt. Det är jättefint.
Vad kul att höra.
Jag kan nog bli lycklig här. Det har lockat fram nåt i mig.
Mitt eget lilla Shangri-La eller Xanadu.
"Där fanns en solig trädgård med snirkliga bäckar.
Där blommade många väldoftande träd.
Där fanns skogar gamla som berg,
Som omgav soliga fläckar av grönska."
Blåregnet har tagit sig.
Det blommar redan. Vi får sätta fart om vi ska äta lunch.
-Jag ska vara i London kl. 18.00. -Javisst.
Jag vet inte vad det är med henne.
Hon växte upp på landet. Jag trodde att hon skulle trivas.
Jag bad henne ta hand om inredningen. Det distraherade henne ett tag.
Sen drog hon sig undan igen.
Hon låser in sig i sitt rum och tittar på tv hela dagarna.
Hon är så ointresserad intellektuellt sett.
Jag har försökt lära henne om Shakespeare och poesi,
för att vidga hennes vyer.
Vi har haft fina gäster.
Laurens van der Post, Eric Anderson, rektorn på Eton.
Men hon pratar bara om att hon saknar London.
Hon kanske trivdes bättre där. Det här kanske inte passar henne.
Jag undrade varför du valde Gloucestershire.
Det var bekvämt. Det är nära till flygvapnets flygfält,
nära till Cornwall och Anne bor ett stenkast bort.
Inte bara Anne.
En kvart med bil, hörde jag.
Camilla och jag jagar bara ihop numera. Inget mer.
Och pratar i telefon.
-Hur ofta då? -Så ofta det behövs.
Oftare om jag behöver muntras upp.
När du behöver muntras upp?
Du har precis köpt ditt drömhus,
ditt Xanadu, som du och en armé av lismare
ska göra till en levande avbild av din själ.
Din unga fru kämpar med sin graviditet
och har låst in sig i ett rum och vägrar att komma ut.
Jag lägger mig ogärna i. Jag kan inte säga åt en vuxen man vad han ska göra.
Men i din sits skulle jag tänka mindre på min egen lycka
och lite mer på hur modern till mitt framtida barn mår.
-Hej på dig. -Hej.
Vi fick meddelandet. SOS. Vi släppte allt.
Vad står på, raring?
Nåt att dricka.
Frågar du eller beordrar du?
Ropar på hjälp, tror jag.
Kommer strax.
Var det en inbjudan?
Inte en sån inbjudan. Jag skulle vilja prata.
Våra barn.
Har du kommit fram till nåt
efter alla små konfidentiella luncher på tu man hand?
Visste du om det?
Alla ringde och var rådvilla. De undrade vad du hade i kikaren.
Jag har kommit fram till att det är våra barn som är vilsna,
inte premiärministerns.
Alla i sin egen öken.
-Inte Anne. -Hennes äktenskap är det.
Okej. Men inte Edward.
Jag håller inte med. Han är vilsen, utfryst och hämndlysten.
Jag medger att Charles är vilsen, men det har han alltid varit.
Och Andrew…
Din favorit?
Jag blev chockad.
Om han inte ändrar på sig…
Vad säger det om oss som föräldrar?
Jag pratade med mamma.
Oraklet.
Och vad sa hon?
Att jag inte ska klandra mig själv. Jag är redan mor till nationen.
Hon har rätt.
Jag ville ha Andrew och Edward. Du ville inte ha fler.
Jag ville visa mig själv att det gick och gottgöra mina tillkortakommanden.
Särskilt med Charles.
Du är man. Du förstår inte,
men jag skulle aldrig överlåta det åt barnflickorna.
Vad?
Att bada dem.
Men när det väl gällde…
…satt jag på en stol i bakgrunden.
För jag visste inte hur…
Vadå?
…jag skulle hålla i honom.
Se på mig.
Sluta med det här tramset.
Du är en bra mamma.
Och barnen är vuxna nu. Det är deras ansvar att reda ut saker.
-Om de nu gör det. -Det gör de.
Så småningom.
Och…
…under tiden ska du bara…
Finnas där, hålla mig vid liv och andas.
Exakt.
För allas vår skull.
Försök vila nu.
Kl. 10.15 i morse
kastade flottans flaggskepp HMS Invincible loss
och gav sig ut på det lugna vattnet.
Operationen, och Storbritanniens engagemang, har inletts.
På flottbasen hade man arbetat natten igenom.
Portsmouth, eller Pompey, gick man ur huse, särskilt de anhöriga.
Till sist gled hon ut i Solentsundets dis.
Strax därefter var det Hermes tur. Fartyget är av äldre modell,
men ser desto mer respektingivande ut med alla synliga vapen.
Folket tog farväl.
En pojke gjorde honnör.
"Lycka till", ropade de.
Och sen, med varsam ton:
"Kom hem oskadda."
Undertexter: Love Waurio