ORIGINALNA NETFLIX SERIJA
PARIZ 1982.
I prema…
Spreman?
Spreman.
RELI PARIZ-DAKAR
Hvala.
Premijerko.
Premijerko, kad ste došli na vlast, rekli ste mi da Britanija propada
i da ćete kuću dovesti u red. Gotovo 3 g. poslije,
inflacija je 12 posto, tri je milijuna nezaposlenih,
a neredi su zahvatili nekoliko većih gradova.
Istina.
No ne postoji čudotvorni sustav
preko kojega samo stisnete par tipki i malo podesite stvari
i sve bude u redu.
Dakako da želim smanjiti kamatne stope…
-Premijerko, jeste li dobro? -Savršeno, hvala.
No da bismo to postigli, prvo treba smanjiti inflaciju,
a to podrazumijeva rezanje javne potrošnje.
Htjela bih biti odlučnija,
no ne mogu ići brže no što mi dopuštaju parlament ili narod.
Oprostite.
A tako.
-Tako neprofesionalno. -Uopće nije.
Pomisao da se prvi put premijer slomi u ovoj prostoriji,
i to premijerka.
Ovo definitivno nije prvi put da se premijer slomio ovdje.
Tijekom godina, ova je prostorija postala dijelom ured, dnevna soba,
dijelom ispovjedaonica, a i psihološki kauč.
Čak imamo papirnate rupce.
Ili brendi?
Viski, ako imate.
Hvala.
U pitanju je moj sin, Mark.
-Imate dvoje djece, zar ne? -Da, blizance.
Marka i Carol.
Imaju 28 g.
I moj miljenik Mark,
silno posebno dijete,
sin kakva bi svaka majka poželjela,
nestao je.
Nestao?
Natječe se na reliju Pariz-Dakar.
On i njegov tim vozili su preko Francuske,
prešli su u Alžir
pa u saharsku pustinju.
-Nemaš pojma gdje smo, zar ne? -Točno znam gdje smo.
Nalazimo se…
23 kilometra istočno…
Ne, zapadno od „Reggarnayja“.
Regganea.
-Izgubili smo se. -Nismo.
Znam točno što radim.
Posljednji put su ih vidjeli na kontrolnoj točki u selu u Alžiru prije dva dana.
Otad, ništa.
Prošlo je pet dana
otkad su viđeni Mark Thatcher i članovi njegova tima.
Helikopteri pretražuju teren na području na kojemu su nestali,
no tako veliko…
Premijerka je rekla nešto zanimljivo o sinu.
U vezi njegovog snalaženja u prostoru?
Opisala ga je kao svoje omiljeno dijete.
Je li to zanimljivo?
Jest to kako je to rekla, bez okolišanja ili promišljanja.
Tko bi to učinio?
Priznati da mu je jedno dijete draže, kod blizanaca?
-Svaki iskren roditelj. -Molim?
Iskren roditelj priznat će da ima miljenika.
Tko je naš miljenik?
Moj ili tvoj?
Ima razlike?
-Rekao bih. -Prvo ti. Tko ti je miljenik?
Anne.
Jako si to brzo rekao.
-Nisam morao misliti. -Filipe!
-A tvoj je miljenik... -Ne znam.
-Lažeš! -Istina je. Zaista ne znam.
Katkad staje pamet od toga koliko ne znaš samu sebe.
Rekla bih da je to prednost.
Svi znaju tko ti je miljenik.
-Znaju li? -Da.
Pa tko je?
Reci.
Filipe!
Ne možeš samo otići!
-Gledaj me. -Filipe!
Zabrinutost zbog Markove sposobnosti nije novost.
Prije utrke pitali su ga brine li se majka.
Sve majke brinu za sinove.
Teško im je zanemariti majčinski instinkt.
Raznježe se.
MILJENICI
OTOK JUŽNA GEORGIA
FALKLANDSKO OTOČJE, JUŽNI ATLANTIK
-Oznaka 24. -Oznaka 24.
800.
Ceradu stavi tamo.
FALKLANDI SU ARGENTINA
ZABRANJEN ULAZ BEZ DOZVOLE
LEITH, ANTARKTIČKA MISIJA
Što radite?
Ovo je britanski prekomorski teritorij
i ovdje ste ilegalno.
Vi i vaši kolege morate odmah otići
i maknuti argentinsku zastavu.
Vi ste ovdje ilegalno.
Maknite zastavu, molim vas,
i odmah se ukrcajte na svoj brod.
Želi da maknemo svoju zastavu sa svoje zemlje.
Ovo moramo prijaviti guverneru Falklandskih otoka.
-Veličanstvo. -Martine.
Dogovorite mi sastanak s moje četvero djece.
-Milosti? -Nasamo,
s jednim po jednim.
Dakako. Nekim posebnim redoslijedom?
Mislim da ne.
Važno je da nijedno ne zna da su pozvani i ostali.
Da, milosti.
Martine,
možda bi bilo dobro da imam kratak dokument o svakom, o hobijima,
interesima, itd.
U redu.
Ne bih htjela biti neinformirana.
Ili hladna ili imalo rezervirana.
Dakako.
Dobra je vijest da je švicarski vozač po imenu Michel Bosi
navodno jučer Marka i suvozačicu vidio jučer.
-Žive? -Da, žive.
Lord Carrington i min. vanjskih
hitno su zatražili od švicarskog veleposlanstva
da stupe u kontakt s Bosijem i zatraže više informacija, ali…
Ali?
Bezuspješno.
Sjajno.
Ne mogu naći ni vozače koji se nisu izgubili.
Najbolje da odem tamo.
Još nešto, premijerko.
U južnom Atlantiku nastao je manji problem.
Guverner Falklanda, Rex Hunt,
tražio je dopuštenje da ledolomac HMS Endurance
iz Port Stanleyja bude upućen na otok Južna Georgia
da bi izbacio skupinu argentinskih skupljača metalnog otpada.
HMS Endurance je u Port Stanleyju
i na njega bi se mogli ukrcati kraljevski marinci
koji bi brojčano nadjačali te metalce
što su se našli na našem terenu.
Bježite odavde.
Prenijet ću ministru vanjskih.
Ispratit ću vas.
Samo joj dajte vremena.
Nisam ja kriv što je promet gust.
Znam da je u gužvi. I ja sam.
Mičite se.
Mislim stvarno!
Neki od ovih ljudi su odvratno, nametljivo arogantni. Svašta si daju za pravo.
-Ceste su zatvorene. -Dušo, drago mi je što te vidim.
Mama.
Što je ovo?
Prepao sam se kad sam čuo da želiš ručak à deux.
Ovo nije loša vijest? I dalje ću dobiti novac koji mi pripada?
Da, svih 20 000.
-Nemoj to tako reći. -Mnogo je to novca za školarca.
Ionako većina odlazi na tajnike.
Na tajničke troškove otpada 800 funta.
Tako da ti ostaje manje bogatstvo.
Sve se sigurno sprema u zakladu. Ne brini se.
Što je za ručak? Pusti me da pogodim.
Poširani losos.
Da.
Savršeno!
Kladio sam se s tjelohraniteljem
da je za ručak poširani losos. Ovdje se to uvijek jede.
Čudi me da nemamo peraje i škrge.
Predstavnik si učenika.
Tutor, rekoh da to tako zovemo na Gordonstounu.
Dakako, oprosti. Što si pritom naučio o sebi?
Molim?
Znaš onaj aforizam,
„Nitko ne zna tko je dok mu život nije ugrožen ili dobije moć.“
Bojim se da se u meni probudio policajac.
-Nemoj to reći. -Zašto?
Disciplina je važna, a otkrio sam da je volim provoditi.
Nekoga sam poslao prošli semestar.
-Kamo si ga poslao? -Doma.
Pušio je.
Nisi li i ti u tome uhvaćen?
Zamalo, no znao sam se izvući.
-Nije li to malo nepošteno? -To je život, mama.
Život te prilično mazi.
Da.
No nije ni bez izazova.
Možda me malo maltretiraju kao običnoga Eddieja Windsora,
no kao princa Edwarda, 3. u redu za prijestolje…
-Tko te maltretira? -Više-manje svi.
Kako?
Ne želiš znati.
Želim.
Dobro.
Zovu me „Ralje,“ zbog proteze.
Plastične žlice napune pljuvačkom i onda mi ih čvrknu u potiljak.
Stavljaju ljepilo na moj stolac.
Darovali su mi bocu bijeloga, a ispalo je da je to…
Što?
Urin.
Čak su se potrudili ohladiti ga.
Moraš se diviti domišljatosti.
Nemoj tako gledati.
Kriket ide dobro. Ušao sam među prvih 11, opet.
A škola? Sljedeće polugodište je matura. Kako ide?
-Pročitala sam izvješća. -Ne vjeruj svemu što čitaš.
-Ako trebaš pomoć… -Ne brini se.
Znam ljude koji primaju na Cambridge. Primit će me.
Nisu glupi. To je dobro i za njih.
Član kraljevske obitelji na Jesus Collegeu.
Vidjet ćeš kako će broj prijava eksplodirati.
To baš nije lijep stav.
No istina je. Isto kao i s marincima,
i sa Cityjem, s bilo čime što poželim.
Ljudi će me uvijek htjeti.
Što očekuješ da učinim? Da odbijem?
To tko smo mora donijeti neku prednost.
Neku korist od toga što činimo za zemlju.
I dalje se ne zna gdje su Mark Thatcher,
suvozačica Anne-Charlotte Verney i njihov mehaničar.
Danas je potvrđeno da nisu viđeni.
Ovako to područje izgleda na karti.
Ovako dio područja izgleda u stvarnosti.
Uz francuske vojne avione,
sada su ondje dva helikoptera,
tri pustinjska džipa
i avion sa staklenim dnom, svi sudjeluju u potrazi za Markom.
To je bio tata. Javio se da je sigurno stigao u Alžir.
Hvala.
Dobra je vijest da smo uz pomoć organizatora utrke
uspjeli suziti područje potrage
na dio Sahare između Tamanrasseta u Alžiru
i Tessalita u sjevernome Maliju.
Loše je što nam ostaje pretražiti
područje od otprilike 337 000 četvornih kilometara.
Možete li mi to staviti u kontekst?
To je veće od cijele Ujedinjene Kraljevine.
Ne sada.
Ministar vanjskih poslova je insistirao.
Što je, Charlese?
Situacija na Falklandima.
HMS Endurance plovi prema Južnoj Georgiji,
na njemu je postrojba kraljevskih marinaca…
Da, da izbace skupljače metalnog otpada.
Argentinska hunta odgovorila je slanjem patrolnoga broda
i dva ratna broda s raketnim bombama.
-S kojim opravdanjem? -Da zaštite svoje građane.
Koji krše zakon upadom na naš teritorij.
Ministar vanjskih poslova traži vašu potporu za njegov plan.
A to je?
Skretanje HMS Endurancea
da bi se izbjegao neizbježan konflikt s Argentinom,
dok se kriza rješava diplomatski.
Mislite ne činiti ništa?
Da,
i vjerovati da će sve biti u redu.
Kako će biti dobro ako ne činimo ništa?
Kako to ikako može završiti dobro ako ne činimo ništa?
Naši ljudi, daleko od doma,
životi su im ugroženi, Charlese.
Naših ljudi!
Moramo nešto poduzeti.
Ispričajte me…
dok se bavim svojim sinom.
Da, premijerko.
Hvala.
-Ovuda. -Hvala.
Da, vrlo udobno. Hvala.
-Hvala. Zdravo, dušo. -Zdravo.
Nemam mnogo vremena.
Upozorili su me.
-Idemo odmah? -Da, samo da se presvučem.
Kiša će. Sigurna si da to želiš?
-Posve. Dobar dan, Alane. -Dobar dan, milosti.
-Kako smo? -Izvrsno.
Izgleda sjajno. Idem ga pozdraviti.
Dobar dan. Kako si?
Idemo u šetnju? Da?
-Je li ovo u redu? Mokro je. -U redu je.
Nije li divno?
-Ako ti tako kažeš. -Da.
U prirodi si, po kiši u blatu s konjima i psima,
s djecom, imaš privatnost.
Zavidim ti.
Nije to baš raj kakav zamišljaš.
Za početak, nema privatnosti. Tu su, kamo god pošla.
-Tko? -Novinari.
Fotografi koji mi jednostavno ne daju mira.
-Gadovi. -Ako ih tako budeš zvala...
Rekla sam im da se nose.
Jedanput. I ti me kriviš?
Tako su zli prema meni, stalno.
Znaš da živim povučeno.
Ne želim hvalospjeve, pozornost ili zahvalnost.
Ali samo sam čovjek. Katkad i magare treba malo pažnje.
Znam osjećaj.
Nije lako,
raditi u vrućini i jadu siromašnih zemalja
za prave humanitarne organizacije.
No spomenu li me i u jednim novinama?
Jedno hvala? Malo sutra.
Ona samo nabaci haljinu
i evo je na svim naslovnicama, svi padaju u nesvijest od divljenja.
Tko?
Ona.
Diana.
Jedina druga mlada žena u obitelji, da.
Ona s kojom me stalno uspoređuju.
Divna ona, neugledna ja.
Nasmijana ona, namrgođena ja. Šarmantna ona, grozna ja.
I stalna pitanja o mom braku, stalno,
o Marku,
Kako je Mark?
Eto, upravo tako. „Kako je Mark?“ Mark je dobro!
Ja sam dobro. Djeca su dobro.
Drago mi je što to čujem.
Premda, kruže glasine.
Ali ti ne slušaš glasine.
I bio je sastanak sa zapovjednikom Trestrailom.
S kim?
S voditeljem kraljevske zaštite.
Smatrao je potrebnim spomenuti glasine o naredniku Crossu,
i tebi… o tome da ste intimni.
Zbog tih glasina Scotland Yard preporučio je njegov premještaj
na uredske poslove u Croydonu.
Nemoj…
Nemoj mi to činiti.
Ne možeš. On je jedno jedino što me čini sretnom.
-Imaš toliko toga. -Kako to da me ništa ne čini sretnom?
Hoće ako budeš strpljiva.
Je li to tvoj savjet? Da stisnem zube. Da izdržim?
Te stvari obično prođu ako imaš strpljenja čekati.
Uživala sam u tome što me bio glas teške osobe.
Uživala sam malo plašiti ljude jer to sam mogla kontrolirati.
No odnedavno…
Ja sam ona koja se boji.
Počela sam osjećati da to kontrolira mene. I promijenilo se.
Nije to samo ljutnja, nego osjećaj…
nepromišljenosti…
kad želim sve rasturiti.
I to će proći.
I to je to?
Činiti ništa tvoje je rješenje za sve?
Moram ići.
Oprosti, neću te zadržavati. Znam da imaš obveze.
-Znaš se vratiti? -Da.
Marka Thatchera i francusku suvozačicu Charlotte Verney
jutros je zapazio alžirski vojni zrakoplov C-130
nedaleko od malijske granice.
Po povratku pilota u bazu,
dočekao ga je gospodin Denis Thatcher, Markov otac.
G. Thatcher nazvao je premijerku u London da joj prenese dobru vijest.
Oduševljena sam što mogu potvrditi sjajnu vijest
da je potraga bila uspješna.
Dakako, navikli ste razmišljati o meni kao o premijerki.
No posljednjih nekoliko dana jasno mi je pokazalo
da sam povrh svega majka.
Hvala, ispričavam se…
Zašto je Mark Thatcher izabrao ovu rutu,
ostaje zagonetka.
Značajno se udaljivši od poznatih ruta…
Sigurno se osjeća vrlo glupo.
Vjerujem da se osjeća umorno i gladno.
Ipak, premijerki će biti drago
ponovno vidjeti svoje omiljeno dijete.
Jesi li otkrila koje je tvoje?
Jasno je da je htio otkriti izravniju rutu kroz pustinju,
no ovo je ipak bio
njegov prvi ovakav reli za koji mu je falilo iskustva.
Nikad se nisam bojao za život.
Drugi su se malo bojali.
Jasno, dušo. Francuzi su.
Da. Ja sam bio opušten
i vrijeme u pustinji doživio sam kao odmor.
-Čak sam stigao čitati. -Baš lijepo, dušo.
-Što je ovo? -Tvoje omiljeno. Kobasice u tijestu.
Vidim to, mama, ali stvarno, gdje je umak?
Oprosti.
Bilo kako bilo, kad su nas našli,
malo nas je šokirala sva ta frka.
Nisam znao da smo slavni.
-Na naslovnicama smo diljem svijeta. -Bili ste slavni.
Ne bih upotrijebila tu riječ.
Zbilja, bez veze.
„Premijerkin sin izgubljen u pustinji.“ Nismo se izgubili.
Znao sam gdje smo. Samo nitko drugi nije.
To je bio problem. Vi ste izgubili nas.
Ali skrenuli ste s rute, otprilike 50 km.
Carol, nije tako jednostavno. Cilj je bio naći svoju rutu.
Vozačica je završila u bolnici zbog toplotnog udara.
Carol, previše je dramatizirala.
Dakako, žena je.
-Da. -Dodaj vino, dušo.
Genijalno.
Čim su nas našli, tata me izgrdio.
Molim?
Zašto si to učinio?
Mogao je spasiocima pokazati više zahvalnosti.
Zašto?
To im je bio posao, zar ne?
Zahvalnost za što? Čekao je cijeli tjedan.
Cijela akcija spašavanja bila je potpuna farsa.
Što očekuješ od beduina?
Oprostite, trebam još vina.
-Želiš li sol, dušo? -Ne, u redu je.
Moraš priznati da je ovo nepodnošljivo.
To su majke i sinovi. To je sve.
Hvala Bogu da postoje očevi i kćeri.
-Nećeš otvoriti? -Zašto bih?
Ne traže mene.
Dušo, ti i ja smo sporedni glumci u ovoj predstavi.
Uzmi vino, Carol.
Ne biste vjerovali kakav je osjećaj bio doći u hotel i popiti nešto.
Oprostite na smetnji, premijerko.
Najnoviji podaci iz Buenos Airesa pokazuju da bi,
suočena s očajnom situacijom kod kuće,
vojna hunta mogla smatrati da je napad na Falklande
rizik vrijedan preuzimanja,
da će dobro odjeknuti među Argentincima.
Pozovite ministra vanjskih poslova.
U Bruxellesu je.
-A načelnik Stožera obrane? -Na Novom Zelandu je.
Onda ministra obrane.
On je u Sjedinjenim Državama.
Sada kad će nas napasti,
ne mogu shvatiti zašto ovo nitko ne shvaća ozbiljno.
Recite ministru vanjskih, načelniku Stožera
i ministru obrane da se do sutra u ovo doba nacrtaju u mom uredu!
Premijerko.
Mornarica 479 potvrđuje nisko prelijetanje prema istoku,
ne iznad 500 stopa na londonskom QNH-u, 1013.
Želim dramatičan dolazak.
Ne misliš li da je dolazak helikopterom dovoljno dramatičan?
Ideja je da se na nađemo ondje? Na ručku?
Oko četiri?
O, Bože.
Pustite to meni.
Princ Andrew, Veličanstvo.
Veličanstvo.
-Mama. -Kako si to uspio?
Helikopter?
Rekao sam im istinu.
Da me zbog pitanja od nacionalne važnosti
pozvala vrhovna zapovjednica vojske.
Ručak majke i sina nije od nacionalne važnosti.
Kraljica si, a ja drugi u redu za prijestolje.
Pustimo vjetar,
-i to je nacionalno važno. -Dosta!
Istina je!
I zapravo postoji pitanje ili dva o kojima bih razgovarao s tobom.
-Prvo je moja titula. -Koja?
Koju ćeš mi dati po ženidbi.
Nisam o tome nimalo razmišljala.
Nisam ni znala da bi se ženio.
Ne bih.
Pa ne ozbiljno.
Premda je ova najnovija zbilja posebna.
-Mlada, živahna američka glumica. -Da!
Nisam sigurna što mi je tu najšokantnije.
Ne vjeruj svemu.
To je sve što mi ostaje, nisi nas upoznao,
a teško da ću je znati po glumačkom opusu.
Stvarno? Ne znaš film Buđenje Emily?
Ne, trebala bih?
Nije tvoj ukus. Ne zato što je vulgaran.
-Andrew! -Uopće nije vulgaran.
Događa se u 1920-ima
i prati mladu, povodljivu sedamnaestogodišnju djevojku Koo.
Sedamnaest? Nemoj dalje.
Ne budi takva čistunka.
Priča je da se vraća iz švicarskoga internata
u majčinu kuću na engleskome ladanju.
-Snimali su u Wiltonu. -Kod Herbertovih?
-Da, ondje su snimali. -Divna kuća.
Tvoj djed je ondje išao u lov.
Ondje upoznaje nekoliko izopačenih i perverznih starijih predatora
koji zavode ranjivu, bespomoćnu mladu Emily
koja se upoznaje sa senzualnim užicima.
Da, imaš pravo. Ne zvuči vulgarno. Je li to uopće legalno?
Koga briga?
-Možda će te šokirati, ali mene je briga. -Poanta je, to je umjetnost.
To znači da je posve primjereno za buduću vojvotkinju od…
Yorka.
-Yorka? -Da, Yorka. Sad mi je palo na pamet.
To vojvodstvo ide drugom najstarijem sinu
i ima dugu vojnu tradiciju.
Kao u pjesmici „Veliki vojvoda…“
Točno.
I prijašnja dva vojvode od Yorka postali su kraljevi?
Da, zbog smrti ili abdikacije starije braće.
Ne samo da bi Charles morao umrijeti, već bi mu morao ubiti sinove.
I tu vojvoda od Yorka ima iskustva. Rikard III.
O, da. Mudar si.
Ovaj losos je izvrstan.
Je, zar ne?
Kad smo kod vojske, htio bih razgovarati o još nečem.
Kad si u samoj borbenoj postrojbi poput mene,
dobro motriš što se događa.
Govori se da ovo na Falklandima neće proći.
Nikad ne bih tražio da otkriješ o čemu razgovaraš
na audijencijama s premijerima…
I nikad neću.
Samo ti želim reći da ako stvari eskaliraju,
insistiram ići tamo.
I želim da mi zajamčiš da Kruna neće stati između mene i fronta.
Nikada.
Dobro!
Mi u obitelji se ne izvlačimo. Nismo drukčiji od drugih.
To svima govorim cijeli život.
Milosti, nazvao me osobni tajnik princa od Walesa,
koji je pitao biste li umjesto sutrašnjeg sastanka u Londonu
posjetili njegov novi dom u Gloucestershireu.
Koliko bi trajalo?
Ako treba, možemo vas do večeri vratiti u London.
-Dobro, zašto ne? -Milosti.
Hvala.
Došlo je do značajnog povećanja radijske komunikacije.
GCHQ je utvrdio i neobične letove.
Čini se da je mnogo argentinske vojske na putu za Falklande
i jedino se može pretpostaviti da će napasti.
Onda ih moramo braniti, odlučno.
Osjećam se obveznim spomenuti, premijerko,
da su diplomatski kanali i dalje otvoreni.
Vrijeme za diplomaciju je prošlo
kad su argentinsku zastavu zabili na naš teritorij.
Slažem se.
U 48 h možemo oformiti postrojbu za obranu otočja.
Apsurdno.
Zašto?
To je 13 000 km.
Brodu donde treba tri tjedna.
Dotad će Falklandi biti argentinski.
Ponovno ćemo ih zauzeti.
Nemoguće.
Je li nemoguće, admirale?
Bismo li mogli?
Bismo, premijerko.
Onda moramo.
No trošak… Slanje 30 000 vojnika
u južni Atlantik, usred recesije,
dok je rast nizak, a nezaposlenost jezivo visoka…
Moramo misliti na javno mnijenje.
Ova vlada…
Ova je administracija trenutno…
Nastavi, Geoffrey.
Reci to.
Omražena. Nepopularna.
Nikad nećemo preživjeti bespotreban rat koji ne možemo platiti.
Ja kažem da nećemo preživjeti ne odemo li u rat.
Admirale, pridružite mi se u stanu na katu
da ovo raspravimo u detalje. Recimo za pola sata.
-Neka dođu šefovi naših kabineta. -Dakako.
Baš dobro, tu si.
Trebam tvoju pomoć.
Moramo pripremiti večeru za šefove kabineta.
Razgovarala bih s tobom.
Dušo, ne sada.
-Zašto ti je Mark miljenik? -Molim?
Imaš blizance,
a jedno ti je dijete očito draže.
Carol, to nije istina.
To je neupitna i bolna istina.
Želim ti reći da, samo zato što si imala težak odnos sa svojom majkom…
Dušo, zaista nemam vremena.
…ne možeš dopustiti da to utječe na tvoj odnos sa svim ženama.
-Ponajviše s vlastitom kćeri. -Dušo, nije trenutak.
U gužvi sam. Za nekoliko minuta dolaze mi šefovi kabineta.
Onda mi daj jednu od tih minuta.
Zanemaruješ me.
Ignoriraš me.
I favoriziraš Marka.
Jer je jači.
Kao što je moj otac bio jači.
Da. Imaš pravo.
Nisam se slagala s majkom, no to nije imalo veze s njezinim spolom.
Imalo je veze s njezinom slabosti.
Nisam mogla podnijeti to kako je bila spremna biti samo kućanica.
Jer ju je muž tako tretirao.
To nije istina!
Tvoj djed, moj otac, bio je divan prema ženama.
Divan.
Poticao me. Učio me.
Stvorio je od mene ono što jesam.
Bio je odlučan moju ambiciju učiniti neograničenom.
I pokušavao je s tvojom bakom.
No postoji granica u tome što čovjek može
ako su ljudi sami ograničeni.
Naše fregate opremljene su raketama,
prati ih kompletan zapovjedni most
i amfibijska posada.
Hvala, dušo.
Smijem li?
Recite mi koliko.
Lijep komad.
Slobodno poslužite grašak i mrkvu.
Sjajno. Možemo li dodati salatu
i čašu soka?
Znam da nisi dobro,
no podsjećam te na to da ti nije samo svekrva, već i kraljica!
Diana!
Diana.
Ispričaj nam priču o princezi. Molim te!
Dobro.
Ispričat ću vam priču. Zapravo…
Ovo je zbilja jadno.
…neka mi Gabriel zasvira,
a Bagpuss će misliti za mene.
Dobro, o čemu da mislim?
Zamisli prekrasnu vodenu princezu
što nosi sićušnu srebrnu krunu.
O, da.
-Hvala. -Mama.
Ovo je divno.
-Drago mi je što si došla. -Samo ti?
Da, Diana je u krevetu. Bojim se da joj nije lako.
Jadnica. Imala sam sreće s nekompliciranim trudnoćama.
Vas dvije ste posve drukčije žene.
-Hoćemo li početi vani? -Da. Hvala.
Koliko ljudi imaš tu?
Možda se čini mnogo, ali u biti počinjemo ispočetka.
To mi je bilo privlačno. Tabula rasa. Prazna ploča.
Znam što znači „tabula rasa“.
Bože, čuj ovo.
Nema kukaca. Ptičjeg pjeva.
Užasno.
Grozna, morbidna tišina. Kukci nemaju kamo doći
pa sam ondje mislio zasaditi divlji vrt,
ovdje vrt omeđen zidovima,
ondje povrtnjak,
a ondje vrt sa sunčanim satom.
Uvijek je važno kad počinješ ovakav projekt imati jasnu svrhu.
Jasnu ideju vodilju.
Koja je tvoja?
To da na kraju kuća, posjed i vrt
budu odraz onoga tko sam, mog karaktera.
Znači ideja vodilja si ti?
Sve će biti organsko. Bez kemikalija i pesticida.
Neće biti ravnih linija, ništa neće biti previše uredno ili jednolično.
Imat će neku divlju nekonvencionalnost.
I to si ti?
Svatko tko je iole zanimljiv.
Tko bi se držao pravila, bio konvencionalan?
Nije li ti grozno kad vrtlari svugdje postavljaju ravne linije?
I sama priroda mrzi ravne linije.
Čini se da će onaj bazen imati ravne linije.
Da, ali to je bazen.
Hoće li ono biti teniski teren? Ne izgleda baš prirodno.
-Mama. -Oprosti. Ne, lijepo je.
Drago mi je.
Mislim da bih tu mogao biti sretan.
Budi nešto u meni.
Moj vlastiti Shangri-La ili Xanadu.
„I bijahu tamo vrtovi blistavih potoka krivudavih,
Gdje mnoga mirišljava stabla cvjetaše;
I bijahu tu šume poput brda stare,
Sunčane proplanke obaviše.“
Glicinija lijepo napreduje.
Već cvjeta. Ručajmo sada jer žele da se do 18 vratim u London.
Dakako.
Istina je da ne znam što joj je.
Odrasla je na ladanju. Mislio sam da će joj se svidjeti.
Zamolio sam je da nagleda unutarnje uređenje.
To ju je zaokupilo koji tjedan.
Onda se opet počela povlačiti.
Zaključavati se u sobu i satima gledati televiziju.
Tako je intelektualno neradoznala.
Pokušao sam je poučiti Shakespeareu i poeziji,
proširiti joj horizonte.
Imali smo divne goste.
Laurensa van der Posta,
Erica Andersona, predstojnika Etona.
No nema interesa. Stalno ponavlja da joj nedostaje London.
Možda je to ono što voli.
Možda joj ovaj dio svijeta ne paše.
Pitala sam se zašto Gloucestershire.
Zgodna je lokacija. RAF-ova baza je blizu,
blizu je Cornwall, a Anne je iza ugla.
Ne samo Anne.
Samo 15 minuta vožnje, čujem.
Camilla i ja samo zajedno idemo u lov. To je sve.
I čujemo se telefonski.
-Koliko često? -Koliko je nužno.
Češće kad želim podići raspoloženje.
Kad želiš podići raspoloženje?
Upravo si kupio kuću iz snova,
tvoj Xanadu, koju ti i vojska tvojih ulizica
pretvarate u utjelovljenje tvoje duše.
A tvoja lijepa žena, koja ima tešku trudnoću,
zaključala se gore u sobu i odbija izaći.
Znaš da se mrzim miješati.
Nije na meni da odraslom čovjeku govorim što će. No da sam ti,
možda bih se manje brinula za svoju sreću,
a više bih mislila na dobrobit majke svoga budućeg djeteta.
-Zdravo, ti. -Zdravo, ti.
Dobile smo poruku.
SOS. 112, sve smo pustile.
Što je, dušo?
Piće.
To je pitanje ili naredba?
Više poziv upomoć, mislim.
Stiže.
Otvorena vrata znače poziv?
Ne takav poziv.
Htjela sam razgovarati.
Naša djeca.
Jesi li zaključila
nakon svih tih povjerljivih ručkova,
sa svakom ponaosob?
Kako si saznao?
Svi su me nazvali, potpuno zbunjeni,
pitajući se što li si naumila.
Došla sam do zaključka da su naša djeca izgubljena,
ne premijerkina.
Svako u svojoj pustinji.
Anne nije izgubljena.
Njezin brak jest.
Dobro. Edward nije izgubljen.
Ne slažem se. Čini se potpuno izgubljenim,
zlostavljanim i osvetoljubivim.
Priznajem da je Charles izgubljen,
ali uvijek je bio.
A Andrew…
Tvoj miljenik?
Bila sam šokirana.
Ako se ne promijeni…
što to govori o nama kao roditeljima?
Razgovarala sam s mamom.
S proročicom.
Što je rekla?
Rekla je da ne smijem kriviti sebe, da sam već majka nacije.
Pa ima pravo.
Htjela sam Andrewa i Edwarda.
Ti nisi htio više djece.
Htjela sam još dvoje da si dokažem da to mogu
i da se iskupim za propuste.
Posebice s Charlesom.
Ti si muško. Ne bi shvatio,
no insistirala sam da neću pustiti da to rade dadilje.
Što?
Kupanje.
No kad bi to trebalo raditi…
sjedila bih u stolcu u pozadini.
Jer nisam znala kako…
Kako što?
Kako ga držati, dodirnuti.
Pogledaj me.
Prestani s besmislicama.
Savršeno si dobra majka.
Naša su djeca odrasli ljudi.
Na njima je da se srede.
-Ako se srede. -Hoće.
Jednom.
A…
u međuvremenu, tvoj je posao…
Biti tu, biti živa i nastaviti disati.
Točno.
Za sve nas.
Odmori se.
U točno 10.15 danas ujutro
HMS Invincible, glavni brod izvanredne flote,
podigao je sidro
i isplovio u mirne vode luke u Portsmouthu.
Operacija, uz britansku predanost ovoj akciji, je počela.
U mornaričkoj bazi cijelu su noć pripremali brod.
Portsmouth, taj Pompej tradicije, izašao je iskazati ljubav prema vojnicima.
Na kraju je brod isplovio
u izmaglicu Atlantika.
Pola sata poslije
isplovio je Hermes, stariji tip nosača,
no možda je izgledao opasnije
sa zrakoplovima na palubi.
Ljudi su ih pozdravljali. Maleni je dječak salutirao.
„Neka vas Bog čuva,“ uzviknuše.
I onda, nešto tiše:
„Vratite se živi i zdravi.“
Prijevod titlova: Kristijan Nikolić