10 декември 1936
Майко?
Дойдох да направя последно представяне.
Умолявам те да не го правиш.
Искам да се обърна към народа си. Това е мое право.
Ти го загуби. - Има неща, които искам да кажа.
В качеството си на какъв? Вече не си техен крал.
Като самостоятелен човек. - Никой не иска да слуша от него.
Не съм съгласен. Вестниците са на моя страна.
Най-доброто за всички ще е да кажеш сбогом, тихо и тайно
и да изчезнеш в нощта. - И за предпочитане да не се връщам.
Не съм го казала. - Но си го помисли.
Признай.
Елизабет, Маргарет, влизайте вътре.
Това е замъкът "Уиндзор."
Следва важно изявление от Негово Височество,
херцогът на Уиндзор.
Преди няколко часа, изпълних последния си дълг
като крал и император.
Наследен съм от брат ми,
херцогът на Йорк.
С първите си думи, трябва да заявя верността си към него.
Правя го с цялото си сърце.
Знаете причините, които ме карат да се откажа от трона.
Открих, че е невъзможно да нося тежкото бреме на отговорността
и да изпълня задълженията си като крал,
както бих искал да направя,
без помощта и подкрепата на жената, която обичам.
Решението не беше взето трудно от мен, знаейки,
че брат ми има неоспорима благословия,
на която се радваха много от вас,
но не дариха и на мен.
Един щастлив дом със съпругата и децата му.
Сега всички имаме нов крал.
Желая на него и на вас неговият народ
щастие и благоденствие.
С цялото си сърце,
Бог да благослови всички ви.
Бог да пази краля!
К О Р О Н А Т А
УИНДЗОР
Превод и субтитри Gushifly
УНАКС ТИЙМ © 2016
Добре, Чарлз, спри!
Късмет, скъпа. - Благодаря.
Благодаря за всичко това. Изглежда великолепно.
Това е първият истински дом, който някога съм имал.
Томи. - Добро утро, Ваше Величество.
Проследил сте ме. - За кратко, г-жо.
Ако не възразявате може да обърнете внимание на документите в кабинета,
след срещата ви с техни Величества. Графикът ви позволява 20 минути.
За документите? - Не, г-жо.
20 минути с техни Величества, след това веднага с документите.
След това?
Нещата ще станат по-лесни, щом нещата се уталожат.
Дали? - И дворецът ви стане постоянен дом.
Да разбираме, че ще пристигне в Саутхемптън, както говорихме.
Сам? - Така мислим, г-жо.
И това е нещо.
Промени в последната минута в приготовленията за погребението.
Ако сте съгласна, г-жо, мислихме, че херцогът на Уиндзор
трябва да се присъедини към този на Глостър, Кент и Единбург.
Но това е на реда зад мен. Ще диша във врата ми.
Можем, ако желаете да увеличим разстоянието,
като го сложим няколко реда назад.
Някакъв шанс да се протегне, за да е на стъпалата пред параклиса?
Извинете, знам, че е ви е син.
Такъв, който се отказа от трона и на практика уби другия ми син.
Защо да не го сложим там? Близо до министър-председателя?
Благодаря, г-жо. - Плачещото бебче.
Какво? - Така нарича Уинстън.
Той и жена му имат противни прякори за всички ни.
Ще ти кажа твоя, ако ме помолиш любезно.
Не, благодаря.
Шърли Темпъл.
Това е печално пристигане в страната ми.
Прекосих Атлантика за погребението на скъпия ми брат
и да утеша Нейно Величество, кралица Мери.
Съчувствам на вдовицата кралицата майка
и на двете й дъщери в тяхната скръб.
Благодаря.
Негово Височество, херцогът на Уиндзор, Ваше Величество.
Скъпа майко.
Бедният Бърти.
Толкова млад.
Човек може да е благодарен за всичките години, които го имахме.
Толкова внимателен и грижовен.
Ангел за майка си, съпругата и децата си.
Истински вярвам, че не е помислял за себе си.
Наистина беше идеалният син.
Не мога да си представя, колко трудно ти е било.
Беше в мислите и молитвите ни.
Нашите?
Бъди разумен да не споменаваш името на тази жена в следващите дни.
Не съм споменавал име. - Намекването беше достатъчно.
Щом казваш.
Представих си в духа на майчиното мнение,
че ще се пръкнеш от това пътуване,
без никакво останало уважение или привързаност.
Надявах се, че всичко това може да почака.
Страхувам се, че не, г-жо.
Разбирам.
Ще продължим ли?
Горният лист е резюме с цялото съдържание на кутията.
В този случай, имаме първо съвещание на най-високо ниво.
Това ли е? - Да.
Значи това... - Повече подробности.
Значи, започваме с това. - Да, Ваше Величество.
Тук е. - Той е тук!
Не бързай, скъпа. Ще му отнеме час, за да стигне до предната врата.
След това час, за да премине през проклетото нещо.
Не забравяйте двете неща, които обсъдихме.
Няма. - Децата запазват презимето ми.
Оставаме тук, без да се местим в Бъкингамския дворец.
И двете са много важни. - Знам, няма да забравя.
Не бъди нервна. - Не съм.
Но изглеждаш такава. Бъди уверена. Кажи му какво трябва да стане.
Знам, че е Уинстън Чърчил, но помни и ти коя си.
Никоя. - Кралицата на Англия.
Министър-председателят, Ваше Величество.
Очаквах с нетърпение всяка сряда аудиенциите с вашия...
Скъп баща.
Негово покойно Величество беше герой
за мен и народа му.
Благодаря.
Седнете, г-н министър.
Поръчах чай.
Или нещо по-силно, може би. - Скъпа, никой ли не ви обясни?
Държавният глава никога не предлага на министъра нещо за пиене.
Нито пък стол.
Предишният стоял до вашата пра, пра, прабаба,
ни караше да стоим като лични съветници.
Да губиш времето е ужасен грях.
Ако има нещо, което съм научил за 52 години държавна служба е,
че няма толкова сложен проблем или така тежка гибел,
която да не може да бъде задоволително решена в рамките на 20 минути.
Ще започваме ли?
Сега е с министър-председателя.
Бях пределно ясен, колко важно беше,
тя и децата да вземат твоето име.
Това е и твое име. Това, което аз ти дадох.
Да имаш името Маунтбатън като име на кралска династия,
а първородният ти син - Чарлз първият Маунтбатън крал,
би било някакво постижение, нали?
Сега искам да обсъдя коронацията ви.
Да.
Предложиха ми дата, която мина през кабинета и беше одобрена.
Лятото, надявам се. - Да, следващата година.
Другата година? Защо е това забавяне?
Изцяло за ваша полза.
Дългият период между възкачването на престола и коронацията,
беше от голямо значение за баща ви.
Той имаше пет месеца.
Вие предлагате да имам 16, преди да бъда коронясана.
Да.
Сър.
Първо Външно министерство, нека изненадаме Антъни.
И? - Нищо.
Обсъдихме края на дажбите на захар, масло и месо,
положението в Корея и датата на коронацията ми.
Едва взех дума. - Разбира се.
Човекът едва си е поел дъх. Трябва да се намесиш.
Не можеш! Не и при лична аудиенция.
А въпросите, които те помолих да отнесеш?
Ще намеря точния момент. - Кога?
Защо го прави? - Кое?
Защо иска да забави коронацията ми?
За какво говориш? Елизабет!
Осъзнавам, че имахме различия в миналото.
Ако ми позволите.
Но сега, нека мислим само за това, какво общо имаме.
Изгубихте съпруг и баща,
аз брат.
Нека сме обединени в мъката си при равни условия,
заради някой, който всички обичахме.
Ще бъда тук няколко дена след погребението,
преди да се върна в Ню Йорк.
Може би ще намерим време да се видим.
За обяд или разходка.
С удоволствие.
Ваши Величества.
Трябва да тръгваме, момичета. - Толкова скоро?
Да, до Уестминстър Хол.
Да видим татко.
Когато си с това семейство, никога не си сигурен, че си с него.
Но когато не си, изобщо няма никакво съмнение.
Вън си.
Защо не си учтива с него, майко?
Нека миналото си е минало.
Минаха 16 години от абдикацията, а той беше близък с татко.
Защото този човек е чудовище.
Отговорността да стане крал уби баща ви
и няма да простя егоизма и слабостта му в отминаването на тази тежест.
Не е направил нищо за това семейство.
Не се заблуждавайте от подлизурството му.
Причината да е учтив с нас, е защото иска да ни използва заради издръжката,
за да се държи тази негова разведена развратница по начина,
по който е свикнала. Говорих с адвокатите
и имаме малка предстояща изненада за тях.
Скъпата ми любима прасковке,
Казват, че адът си е ад.
От какъв мрачен и замръзнал ад избягахме в Англия.
И каква сган от ледени чудовища е семейството ми.
Колко студени и мълчаливи са,
трътлести и обикновени,
безрадостни и необичани.
Начинът, по който Куки се отнесе, гледайки ме отвисоко през носа си,
беше колкото да не й позволя да ме нападне.
А Шърли Темпъл, която сега има ранга да усмири грубата си майка,
за жалост няма собствено мнение.
Но останах учтив, защото следвам съвета ти
да не ги дразня, да пазя възможността си,
и да видим какво може да измъкнем от нещастния цирк.
Може би повишение на издръжката, кой знае?
Отмъщението, за което се сещам за обидата, че не те поканиха,
е да източа хазната им в наша полза.
Винаги мисля за теб,
и броя минутите, докато ще съм обратно в обятията ти.
Твой любящ, Дейвид.
Земя при земята, пръст при пръстта,
прах при прахта...
Какво е това нещо? - Наследих я от дядо ми.
Както знаеш, Кайзер Вилхелм не беше благословен с нормална физика.
"Изсъхналата" ръка. - Но обичаше да стреля
и трябваше да се направят изменения.
Не са видоизменили пушка, а цяло оръдие.
Ти си мошеник, Хановер.
Осъзнавам, че зад тези стени страната скърби,
бори се с програма на строги икономии и снабдяване с храна,
но какво да направим?
Може да изглежда своеволно,
но поддържайки имението и местната общност да върви
всички ще работим по-равно довечера за икономиката.
За това, да започнем с тост.
За Негово покойно Величество, краля. - За краля.
И за кралицата, която го наследи. - За кралицата.
За щедрия ни домакин.
И за двореца, който вече е негов.
За домакина и дома му.
За дома Маунтбатън. - За дома Маунтбатън.
Хайде, можеш да го направиш.
Ритни я обратно.
Ритни я, момче, давай.
Няма да те ухапе. Ритни я. - Отново Бърнли център.
Кажи ми, играеш ли футбол с твоето момче?
Когато го виждам, да. На ръгби. - Шансът е хубаво нещо.
Този тук изглежда иска да не прави друго, освен да мечтае.
Старецът ти се бори, нали? - Хайде, покажи му как се прави.
Хайде, Чарлз. Да ти дадем нещо, в което да се прицелиш.
Това нещо бръмчи наоколо цяла сутрин. Право между панталоните му.
Да, прави въздушни снимки за някакво списание.
Правилно ли е?
Винаги ми е било мечта да се присъединя към въздушните сили.
Но херцогът ме вкара във флота.
Мислеше, че социалните връзки ще са по-добре.
Съдейки по това къде свърши, ще кажа, че планът проработи.
Хайде, Чарлз. Удряй!
Не е толкова зле, Чарлз.
Хайде!
Подло е. Томи Ласес идва при мен на погребението на всички места,
моли ме да поговорим и ми казва в лицето: "Вярваш ли?"
Изминах целия този път обратно към тази страна - прозинала рана,
забранено ми е да водя жена си да уважи скъпия ми покоен брат,
а те смесват вече драматичното и болезнено пътуване с това унижение.
Моментът изглежда особено неуместен. - Това е оскърбление.
Колко е издръжката? - Десет хиляди на година.
Споразумението между мен и Бърти беше да се откажа от всичко,
да отида в изгнание, да не привличам внимание в замяна на пенсия,
която беше ясно предназначена до края на живота ми, а не това!
Брат ми е едва изстинал, а Куки спира кранчето. Как смее?
Не знаеш, че е била тя. - Разбира се, че е.
И не я наричай така. - Защо не?
Тя е дебела, груба и прилича на готвачка.
Представиха ли някакво оправдание?
Ще изглежда безчувствено за член на разраснало се кралско семейство
да бъде видян възнаграден и живееш в лукс.
Разрасналото се кралско семейство!
Аз бях най-старшият член на това семейство. Кралят!
Сега едва свързваме двата края. Всеки ден е борба.
Живееш в голям разкош, от това, което съм чувала.
Може би трябва да вземеш пример от покойния си брат.
Беше скромен. - Роден е такъв във всяка област.
Тази скромност му спечели огромна подкрепа.
А той я предаде на жените в неговото семейство.
Които харчат 70 000 в ремонтирането на имението Кларънс,
за това, моля те, без лекции за скромността на новата кралица.
Беше съпругът й. - Какво, "подхвърленият?"
Не го наричай така. - Защо не?
Щях да го наричам по име, ако имаше такова.
Негово Височество, принц Ернст Август от Хановер, Ваше Величество.
Той е тук. - Какво?
Извинява се за липсата на известие, но каза, че е важно.
Добре. По-добре го покани.
Скъпа лельо, простете за безпокойството.
Идвам направо от "Броадландс." - Какво правеше там?
Моля те, кажи, че не си стрелял ден след погребението.
Скъпи, Ернст.
Уверявам те, че играта беше ограничена,
а покойният ви син беше в мислите ни през цялото време.
Както и да е, вечерта се събрахме за вечеря.
Храната обикновено е доста добра в "Броадландс."
Отлична е! - Особено патицата.
С портокали. - Натопени в ром стафиди.
Пруска рецепта. - И Шпецле. Удивително!
Хрупкава, със сирене и галета. - Продължавай.
Да. След вечеря, домакинът ни започна да се хвали,
за това как дворецът скоро ще бъде негов.
Глупости.
Кралска заповед от 1917 г. установява Домът Уиндзор.
Покойният ми съпруг, лично е контролирал това.
Името Уиндзор може да бъде носено само от потомци от мъжки пол.
Не са взети под внимание тези от женски пол.
Могат да вземат името от съпрузите си, което в този случай значи...
Маунтбатън.
Накара ни да вдигнем чаши за това. - Съдържащи какво?
Шампанско.
Пили сте шампанско ден след погребението на сина ми?
Влез.
Трябваше да те видя.
Влез.
Прибрах се у дома снощи, за да намеря това на кухненската маса.
Отишла си е.
Всичките й вещи ги няма.
Съжалявам.
Не съжаляваш. - Не.
Не съжалявам.
Ще заведеш ли дело за развод? - Не, ще изгубя работата си.
Ще я запазиш. Аз ще се погрижа за това.
Ще ме превърне в развратник.
Но не и виновната страна.
И все пак ще опетня добрите хора. Ще се опозоря.
Също ще бъдеш и свободен.
Да се ожениш отново.
Някой ден.
Да.
Боже! Скрий се, там. Давай.
Тази ли е? - Така мисля.
Не, тази е. - Правилно.
Влезте.
Извинете за натрапването. Имате ли минутка?
Разбира се. - Може ли?
За това искам да говорим.
Летене. - Да, сър.
Вие сте опитният, аз нямам представа.
Моля, отречете, ако греша.
Но да си там горе в самолета, е най-голямата тръпка.
Така е, сър. - Имам предвид, най-голямата.
Така е, сър.
Веднъж, щом проникнете през облаците към ясното синьо небе
пространството...
тишината, съвършената красота...
Това е църква за невярващия човек.
Това се надявах да кажете. Къде мога да се науча?
"Уайт Уолтъм Ейрфийлд", там имат училище.
Ще ме заведете ли? - Разбира се.
Знаете ли, сестра ми, любимата ми сестра Сесил загина в самолет.
Падна над Остенде в буря.
Бременна в осмия месец.
Родила е по средата на полета.
Намериха детето до нея в останките.
Момче.
Нова част от униформата ли, Питър?
Някоя, която познаваме?
Не, правилно. Не е моя работа.
Благодаря, сър.
Наслаждаваш се на това, нали?
Да.
Г-н Колвил, Ваше Величество.
Ваши Величества. Томи.
Влез, Джок. Седни.
Сериозно сме обезпокоени, и искаме да се обърнем към министъра.
Засяга херцогът на Единбург.
Г-жо, до мен достигна известие, че по ваше желание,
вие и децата трябва да запазите името на съпруга си - Маунтбатън.
Така е. - Г-жо, не трябва да го правите.
Ще бъде ужасна грешка.
Маунтбатън беше приемното име,
което съпругът ви прие, когато стана британски гражданин.
Истинското му име, а вие не се нуждаете от напомняне,
беше Шлезвиг, Холщайн Сондербърг, Груксбърг от династиите на Дания,
Норвегия и Гърция в наши дни.
Стар човек съм.
Мнозина поставяха под съмнение моята уместност,
дали все още има какво да предложа.
В обществения живот, отговорът е "Имам".
Което значи да оставиш подходящата владетелка подготвена за управление.
Подготвена и въоръжена за дълга й.
Случвали са се велики неща на страната,
под скиптрите на нейните кралици.
Вие не трябва да сте изключение.
Да, кралица съм, но също и жена.
И съпруга.
На мъж, чиято гордост и сила бяха в частта, която ме привлече към него.
Искам да имам успешен брак.
Ще оспорвам стабилността под този покрив, дори да е в национален интерес.
Това обмислял ли сте го?
Добре тогава. Ще го обсъдя с кабинета.
Не.
Ще го информирате, г-н министър-председател.
Услуга, която ще направите за мен,
в замяна на тази, която аз вече правя за вас.
Знам, че партията ви иска да ви свали, за да направи път на по-млад човек.
На г-н Идън.
Също знам, че никой няма да спре оставката ви,
докато сте активно обвързан с планирането на коронацията.
Забавяйки церемонията ми, всъщност, вие се задържате на власт.
В такъв случай, предполагам, че сте ми задължен.
Ако се съглася да я забавя,
може би ще обмислите да ме подкрепите
по въпроса относно името на съпруга ми.
Също може да информирате кабинета,
че със съпруга ми възнамеряваме да останем тук в имението Кларънс.
Защо? - Това е нашият дом.
Беше подновен с големи разходи.
Бъкингамският дворец ще е мястото, където официално ще се върши работа,
но домът ни, честният ни семеен дом
ще бъде Кларънс Хаус.
Много добре.
Беше малко изненадан, мисля. - Наистина?
Смея да изразя всички гледни точки.
Татко беше склонен да направи всичко, което поиска.
Щом човек започне веднъж, трябва и да довършва.
Абсолютно. Бъди за пример. - Поставих ултиматум.
Каза, че ще го представи на кабинета, а аз, че няма какво да обсъжда.
Браво на теб. - Не, браво на теб.
Ето защо го направих. - Благодаря.
Отнесох го към кабинета и както се очакваше отговорът беше единодушен.
"Не" и по двата въпроса.
Няма да й хареса нито грубият отказ на името,
нито да се премести в Бъкингамския дворец.
Наистина е ужасно място, студено, непривлекателно,
но това е правилното, за младото семейство и децата да живеят там.
Това е отправната точка, домът на монарха.
Искаш ли да я пречупя? - Ще бъде много мило.
Най-малкото, което мога да направя.
Не съм забравил начина, по който ме защитаваше.
Бореше се за мен, по време на онзи ужасен период.
Все още мисля, че човек не трябва да бъде наказан заради любов.
Също вярвам, че говорих на мнозина в страната, когато те защитавах.
Много си мил.
Ако ти помогна с този проблем с нея,
може би ще може да помоля за услуга в замяна?
Казвай.
Поговори с младата кралица издръжката ми да бъде възстановена.
Сега тя контролира харченето на пари.
Семейството ми очаква да отхвърля търговските възможности
и в същото време отрязва издръжката ми.
Десет хиляди паунда.
Невъзможно е да свързвам двата края без тях.
Бившият крал щеше да ме умолява.
Считай го за направено.
Също така има кратък период преди коронацията,
където може да пуснеш в действие помощта на кабинета
за другото нещо, което се изплъзна
и измъчва сърцето ми. - Какво?
Подходящата титла за жената, за която се ожених.
Не, сър. - Нейно Височество.
Въпреки всичко, тя е съпруга на бивш крал.
Също така жена с трима съпрузи, които все още живеят и дишат.
Това е нейно право, Уинстън.
Твърдо решен съм, че трябва да я има и да й се покаже уважение.
Ще се бориш ли за това?
Още веднъж? - Защитих те толкова много пъти.
И всеки за моя сметка и напразно.
Любовта към нея разруши всичко.
Това е любов, Уинстън.
Любов.
Най-великото нещо на земята.
Негово височество херцогът на Уиндзор, Ваше Величество.
Ваше Височество.
Благодаря, че ме приехте.
Благодаря ви, че идвате.
През повечето време сме в Париж. Дадоха ни къща там.
Уолис обича да забавлява. Толкова е добра в това.
Мястото е винаги пълно.
Имаме кучета. - Наистина? Каква порода?
Мопс, Дейви Крокет,
Трупър и Дизраели.
Защо мопсове? Каква им е атракцията? - Непринудени са.
Нуждаят се да бъдат обичани. - Имат странен лай.
Да. - Повече като джавкане.
Мързеливи са. Прекарват целия ден в спане.
Да. - Ужасни са.
Да.
Човек винаги може да отворите прозорците.
Не ви ли липсва? - Какво?
Родината ви. Хората тук.
Собствената ви плът и кръв.
Щяха, ако бяха приели жената, която обичам.
Но не го направиха, за това не.
А бившият крал се държеше на разстояние.
Беше ми наложено. Искаха ме вън.
И ни нарекохте с грозни имена.
Шърли Темпъл.
Да.
Заради къдриците?
Ранната зрялост и рангът.
Ласкател. - Ни най-малко.
Обикновено сме по-добри с кралиците, отколкото с кралете.
В тази страна имам чувството, че няма да сте изключение.
Възнамерявам да се справя добре. - Аз също.
Очевидно, не достатъчно усилено.
Не.
Така и не се извинихте.
На баща ви несъмнено го направих.
На майка ви също. Мога да ви покажа писмата.
Нямах предвид на тях, а на мен.
На вас?
Не мислите ли, че заслужавам?
Че бих предпочела да израсна извън светлината на прожекторите.
Далеч от двора?
Настрана от критичните погледи и прозрачността.
По-обикновен живот. По-щастлив.
Като съпруга и майка.
Обикновена англичанка от провинцията.
Съжалявам.
Благодаря.
Може да отправите извинение и на съпруга ми, когато го видите.
Прави ли усилие? - Малко.
Щеше да е странно, ако не го правеше.
Както и да е, ако успея,
той и аз ще се нуждаем от цялата помощ, която може да получим.
Сигурен съм, че сте заобиколени от добри хора, които я предлагат.
Не и ако са в Париж или Ню Йорк, или където прекарвате времето си.
Ще приемете моя съвет?
Да.
Сега баща ми не е тук, за да даде неговия.
Знам, че дойде от сърце.
Понеже знам, че дълбоко в себе си и въпреки всичко,
искрено ви е грижа.
Грижа ме е.
Всъщност, има два въпроса,
за които искам да предложа съвет.
Първото е презимето на съпруга ви и това на династията.
Вторият?
Ето те и теб. Искам да обсъдя нещо с теб.
Моля те, не се противи.
Искам да вземам уроци по летене.
Знам, но вярвай ми,
да стана пилот ми беше амбиция цял живот
и мисля, че намерих учител, достатъчно луд да ме вземе за ученик.
Питър Томпсън.
Какво има? - Трябва да говоря с теб.
За какво?
Предпочитат да не запазваме името.
Маунтбатън.
Кои са "те?"
Кабинетът. - Не е тяхна работа.
Мисля, че ще разбереш, че е твърде тяхна работа.
Ти си ми жена, законно е да носиш името ми.
Това е обичай, не закон. - Да, но е всеобщо упражняван
и може да се приеме като закон. Не може да го направиш.
Ще съм единствения в страната, чиято жена и деца не носят името му.
Не можеш да го причиниш на Дики. Ще го съсипеш. Знаеш го.
Знаеш колко е важно това за него.
Казах му, че династията Маунтбатън е сигурна.
Това беше грешка, не е.
Името трябва да е Уиндзор, заради стабилността.
Има още.
Имението Кларънс... - Домът ни? Какво за него?
Трябва да се откажем от него.
Домът на Суверена на Англия, е Бъкингамския дворец.
Кой го казва? - Аз.
Мислех, че мразеше това място.
Така е, всички го мразим.
Тогава защо се съгласяваш?
Защото този съвет преобладава.
Там е въпросът, Елизабет. Това е просто съвет.
Не означава, че трябва да се ръководиш по него.
Когато се отнася до правителството, го правя.
Що за брак е това? Какво е това семейство?
Отнехте ми работата, домът, името ми.
Мислех, че сме заедно в това.
Виж тати е тук.
Добре дошла, г-жо.
Господа...
Заявявам волята и желанието си,
че аз и децата ми
ще бъдем титулувани като дома и рода Уиндзор.
Моите потомци и тези от не женски пол,
които се оженят и техните потомци,
ще носят името Уиндзор.
Превод и субтитри Gushifly
УНАКС ТИЙМ © 2016