Mă tem că e adevărat.
Alteţa Sa a avut mari dificultăţi.
Și, în timp ce dorința Maiestății Voastre ca fiul său, primul moştenitor al tronului,
să urmeze o şcoală obişnuită e lăudabilă,
iar noi am fost fericiţi să-l avem pe Alteţa Sa la Cheam…
…n-ar trebui totuși să ne amăgim că a fost o reuşită deplină.
Mulţumesc.
Presa publică aproape zilnic articole despre el.
Ceilalţi băieţi citesc despre el în ziare.
îl văd pe detectivul lui.
Facem ce putem, dar…
Băieţii de vîrsta lor pot fi nemiloşi.
Realitatea e
că Alteţa Sa este altfel,
şi nu doar din cauza statutului său sau al părinţilor săi.
E neobişnuit de timid.
Sensibil.
Delicat.
Aşadar…
Dacă m-aţi întreba unde, după părerea mea profesională,
ar trebui să urmeze gimnaziul…
Da, vă întreb.
Aş spune că soluţia ideală ar fi colegiul Eton.
La doi paşi de domnia voastră.
Charles, priveşte!
Uite, vei fi mult mai aproape de noi!
În weekend, vei putea să urci iute dealul şi vei fi cu noi.
Şi vei putea dormi în patul tău.
Va trebui să-l întreb pe tata,
dar sunt sigură că va fi de acord.
Dragă unchiule Dickie,
mama mi-a spus că a ales să urmez gimnaziul la colegiul Eton.
Trebuie să spun că a fost o mare uşurare şi acum sunt foarte bucuros.
Pare foarte logic să merg la Eton.
Am dreptate să cred că acolo ai învăţat şi tu?
N-am fost niciodată la Eton.
Am fost chinuit acasă de un preceptor deosebit de plictisitor,
apoi am fost trimis la Colegiul Naval din Osborne.
Aşa că te invidiez foarte tare pentru Eton.
Ce bine te vei distra acolo!
Pot să-ţi propun o ieşire între domni, ca să-l cunoşti pe Arthur Cunningham,
croitor-şef la cea mai de soi casă de pe Savile Row?
- Domnule… - E nod "două în mînă"?
- Da. - Numit şi?
- Nodul Eton. - Nodul Eton!
Scoateţi manşetele!
Umerii ceva mai sus, cred.
Da, domnule. Cinci milimetri.
Şi… aşezăm pălăria…
cu degetele mari.
Costumul Eton!
- Mărimea următoare? - Cinci.
Cinci?
- Cinci. - Cinci.
În alb.
Inspiră!
Bun.
Mulţumesc.
- Nu are un efect înveselitor? - Ba da!
Un ultim detaliu.
Da!
Subtitrare: Retail
BluRay Re-sync: BLU DUAINE blu-duaine@outlook.com
Sezonul 2, Episodul 9
PATERFAMILIAS
Felicitări, domnule!
- Frumos rezultat! - Mulţumesc.
Am cîştigat cu jumătate de lungime, echivalentul nautic al unui bot.
- Cap. Te-a ars soarele pe frunte. - Stai să-mi vezi picioarele!
- Mulţumesc! - Am lăsat pe final, recunosc.
Dar am recuperat la ultimul marcaj,
care e echivalentul nautic al ultimului furlog.
Furlong!
După cină ar trebui să treci pe la Charles.
Ca să-i arăt trofeul? Bună idee!
Nu, să-l complimentezi pentru uniforme.
- Ce uniforme? - Uniformele pentru Eton.
Ce tot spui acolo? Charles merge la Gordonstoun.
- Nu neapărat. - Ba da, neapărat.
Nu e bătut în cuie.
Dă-mi ciocanul şi cuiele şi să vezi cum bat!
- Philip! - Gordonstoun e locul potrivit.
Nu exagerez spunînd că m-a făcut om şi-l poate face şi pe Charles.
La Eton n-o să înveţe nimic despre el însuşi.
Dar va supravieţui sau chiar va înflori!
Sau va deveni un gogoman afectat şi răsfăţat,
ca toată clasa superioară britanică.
Maiestate…
Alteţă…
Dickie crede că e şcoala potrivită.
- Nu e treaba lui Dickie. - Ţine la Charles.
- Corespondează. - De cînd?
- De cînd a auzit ce nefericit e Charles. - Să nu-şi mai bage nasul!
Asta face Dickie.
Ne-am trăda fiul dacă l-am trimite la Eton.
Merge la Gordonstoun şi nu mai avem ce discuta.
- Bine, dacă eşti atît de convins. - Sunt!
Trimitem uniformele înapoi.
- După mine, puteţi să le daţi foc. - Dar pe Charles îl anunţi tu, nu eu.
- Foarte bine. - Mulţumesc, James.
Îmi place Scoţia.
- Dar nu e departe de casă? - Nu.
Şi nu e foarte incomod să vii să mă vizitezi?
Nu, cîtuşi de puţin.
Am decis deja să te duc personal cu avionul pînă acolo, ca o favoare.
Dar n-o să te mint.
Cînd am auzit că merg la Gordonstoun, şi eu m-am simţit la fel.
Profund nefericit.
Voiam să rămîn acasă, cu scumpa mea soră preferată.
Voiam calea mai uşoară, mai blîndă, dar…
ca să creşti cum trebuie,
e nevoie să te desprinzi de toate prostiile astea.
Ai vrea să-ţi dezvălui un mare secret?
Te rog!
Asta…
nu e lumea reală.
John, scapă de astea!
Îţi dau puloverul meu cel vechi. Uniforma nu s-a schimbat deloc.
Bagă capul!
Asta e prima lecţie.
Identitatea noastră nu vine din haine sau din podoabe strălucitoare.
Spiritul e cel care ne defineşte.
Cel de aici.
GERMANIA, 1934
Doar n-o să-l duci la şcoală cu avionul, îmbrăcată de înmormîntare!
Ba sigur că da. E bine să fii îmbrăcat pentru inevitabil.
Dacă aterizăm cu bine, mă schimb.
Ludwig, Alexander, haideţi!
E sora ta!
Pe curînd!
Da, sunt grec.
Vino! S-o facem şi pe asta.
De ce am făcut asta?
Detest să zbor cu avionul! Trebuia să mergem cu trenul!
Doriţi lapte?
Toată lumea să ia loc, vă rog!
Dă-mi mîna!
Nu-i nimic. Uită-te la mine! E în regulă. E doar aer.
Da.
- Ce frumos e! - Ce frig e!
De ce nu s-a putut să rămîn în Germania
şi să merg acolo la şcoală?
Pentru că tata a socotit foarte important să fii educat de un geniu.
Şi, pentru că dr. Hahn e evreu, era imposibil să rămînă în Germania.
Bine.
Dar de ce geniul a ales Scoţia?
Alteţă…
- Acela cine e? - Un străin.
- Cum te cheamă? - Philip.
Philip şi mai cum?
Philip şi atît.
Înapoi la treabă!
Philip! Vino!
Ziua cea mare a debutat la aeroport.
Ducele de Edinburgh l-a surprins pe prinţul Charles
cu decizia de a-l duce la şcoală cu avionul.
Maniera modernă de a pleca la şcoală: cu avionul pilotat de tatăl tău,
în această zi extrem de importantă pentru viitorul nostru rege!
- Bine aţi venit! - Dragă dr. Hahn!
- Bun venit acasă, domnule! - Mă bucur că m-am întors.
Dl Tennant, şeful anului lui Charles.
- Alteţă… - Încîntat.
- Bună dimineaţa, băieţi! - Bună dimineaţa, domnule!
- Alteţă, bine aţi venit! - Mulţumesc.
Ştii că tatăl tău are această şcoală în sînge.
A fost unul dintre primii elevi de aici.
- A contribuit la construirea şcolii. - Aşa e, eu am construit zidul acela.
Exact. Lucrurile s-au schimbat puţin de atunci.
Dar nu cele importante.
Principiile au rămas neschimbate.
- Mă bucur. Nu v-aţi înmuiat. - Nu!
Nu vreau să fie cocoloşit într-un hotel de lux.
- Pe aici, prinţe Charles! - Domnule!
Domnule!
- Şcoala e dură, sunteţi pregătit? - Cum vă simţiţi departe de casă?
În regulă. Mulţumim.
E bine pentru el aici?
E şcoala potrivită pentru el?
Acesta a fost dormitorul tatălui tău. Ţi-am dat chiar fostul său pat.
- Salut, băieţi! - Bună ziua, domnule!
Simon Harper, paznicul dormitorului.
Te va învăţa regulile şi îţi va purta de grijă.
- V-am dat patul de la fereastră, Alteţă. - Nu!
Nu-i spune aşa! Charles şi atît.
Da, domnule. Charles.
Mulţumesc. Eşti foarte amabil.
El e Geddes.
Charles.
El e Gilkinson.
Vă năpădesc amintirile, domnule?
- Da. - Plăcute, sper.
El e Griffiths.
Cele mai plăcute. El cine e?
Detectivul casei regale.
Palatul a insistat. În caz de intruziuni ale presei.
Ideea e să înveţe să se descurce singur.
Nu vă faceţi griji, ştim ce se aşteaptă din partea noastră.
Ducele l-a înscris fără zăbavă pe prinţul Charles
la întrecerea anuală de la Gordonstoun,
celebră ca probă de încercare a rezistenţei şi hotărîrii
în neprimitorii munţi ai Scoţiei.
La Gordonstoun, se pune preţ egal pe forma fizică şi excelenţa academică.
Prinţul va fi pus la încercare negreşit de programul fizic extenuant de acolo.
E negreşit locul care va face din tînărul nostru prinţ
un bărbat pregătit să-şi slujească ţara!
Nu se închide. E defectă.
- Dar intră ploaia. - E ruptă cerceveaua, idiotule!
- Acum ce faci? - Mut patul.
- Pune-l înapoi! - Dar se udă aşternutul!
Pune-l înapoi sau îţi fac raport!
Stingerea!
Mai repede!
Hai, băieţi!
- Du-te! - Mai repede! Termină odată!
- Dă-te din calea mea! - Să mergem!
- Grăbeşte-te! - Scularea!
Alteţă…
Mişcă!
Ce-ai păţit?
Îngheţ.
Aşteaptă să faci duşul rece! Haide!
Haide, băieţi!
Bun! Haideţi!
Haideţi!
Tu! Hai încoace!
Nu e opţional. E proiectul practic care ţi s-a dat.
E muncă manuală.
Dacă Hahn vrea să reconstruiască, să plătească personalul!
Personalul…
Te crezi superior nouă?
De fapt, ştiu că sunt.
Stai de pază! O să arate bine.
Eşti vreo corcitură de conte european?
Prinţ, de fapt.
Ştim totul despre ai tăi!
Toate surorile tale sunt naziste.
Taică-tău s-a spălat pe mîini de voi ca să poată fi cu tîrfa lui, la Paris.
Nu, de fapt e la Monaco.
Maică-ta e scrîntită la cap,
încuiată într-un azil.
Eşti un nimeni şi o să munceşti.
De ce?
Fiindcă aşa zic eu, pe toţi dracii!
Dă-mi drumul!
Dă mîna!
Stai jos!
Jim a tras primul pumn.
Înţeleg ce e nedreptatea.
Amîndoi suntem exilaţi.
Amîndoi suntem victime şi-ţi înţeleg furia.
Dar, pe drumul pe care se află acum,
lumea se va umple de furie şi în curînd va fi distrusă.
Trebuie să construim o cale nouă aici, departe de nebunie.
O şcoală nouă. O filozofie nouă. Un etos nou.
Lumea are nevoie de salvatori!
O generaţie de tineri remarcabili,
care au dat uitării furia,
care primesc cu braţele deschise durerea şi lupta.
Toţi bărbaţii trebuie să păşească în necunoscut.
Acolo şi numai acolo, în anihilarea urii, a furiei…
şi a orgoliului…
se află mîntuirea noastră.
Nu pot să rămîn aici. Toţi sunt nebuni, nebuni de-a dreptul!
Nunta vărului Louis cade în vacanţa ta mică.
Don vrea să mergem cu avionul.
Îi spun că nu merg şi vii să stai cu mine…
în Germania.
- Doar noi doi? - Probabil.
Asta ce înseamnă?
Nu ţi-am spus. Aştept…
Ce aştepţi?
- Un micuţ. - Iar?
Nu fi aşa!
Castelele trebuie umplute.
Iar herr Hitler ne încurajează să facem cît mai mulţi copii.
Germania creşte şi va avea nevoie de mai mulţi soldaţi.
Alo?
Idiotule!
M-am gîndit să vin pînă aici ca să văd cum te acomodezi.
Ţi-ai făcut prieteni?
Unul. Aşa cred.
Deşi uneori mi-e greu să înţeleg ce spune.
Da, am auzit că au primit nişte localnici.
Charles…
Deşi sunt apropiat de tatăl tău, eu nu sunt tatăl tău.
Lucrurile pe care simţi că nu i le poţi arăta sau spune lui,
pentru că te gîndeşti că l-ar putea supăra…
- Da, domnule. - …sau chiar dezamăgi…
sunt lucruri pe care mi le poţi spune mie,
avînd convingerea că nu vor ajunge la urechile nimănui altcuiva.
Ale nimănui din lume.
Da, domnule.
Charles, dacă nu eşti fericit aici, trebuie să-mi spui
şi eu mă voi ocupa de situaţie.
Dumbo!
Ce faci aici?
De ce nu te-ai îmbrăcat pentru cină?
Trebuie să discut cu tine.
Despre ce?
Ai putea să închizi uşa?
Am luat decizia să-l scot pe Charles de la Gordonstoun şi să-l aduc acasă.
Decide ce vrei. El rămîne acolo.
Dickie m-a anunţat că e nefericit.
Dickie e un neghiob băgăreţ, care nu ştie nimic!
Ştie să recunoască un copil nefericit.
Iar Charles e profund nefericit.
E chinuit din clipa în care se trezeşte,
pînă-n clipa în care adoarme.
Ştii cum numeşte şcoala?
"Iadul pe pămînt" "Lagăr cu kilturi".
- Nu vreau să discutăm în contradictoriu. - N-ai încotro!
Nu doar pentru că e fiul tău, ci pentru că e viitorul rege!
Copiii tiranizaţi rămîn traumatizaţi pe viaţă,
iar copiii traumatizaţi devin adulţi distruşi.
Noi doi am făcut o înţelegere, un acord care garantează
un anumit nivel de egalitate între noi, în căsnicie.
E decizia mea ca Charles să studieze la Gordonstoun.
Nu acum!
Pentru ceilalţi copii ai noştri, n-ar fi nicio problemă.
Dar Charles e viitorul Coroanei
şi, în numele Coroanei şi ca mama lui,
am decis să-l scot de la Gordonstoun şi să-l aduc acasă,
la Eton, la Windsor, unde-i e locul!
Nu poţi să recurgi la Coroană de fiecare dată.
Ba pot. Şi o voi face.
Atunci ar fi bine să-ţi aminteşti ce promisiuni mi-ai făcut
şi urmările pentru Coroană ale încălcării lor.
Educaţia lui Charles e responsabilitatea mea.
A ta e să-ţi respecţi cuvîntul
şi să-ţi păstrezi soţul.
Charles!
Bună ziua, domnule.
Te pregăteşti pentru întrecerea anuală?
Mă pregătesc.
Ducele de Edinburgh decernează premiul anul acesta.
Ştiu.
Mi-a vorbit foarte mult despre însemnătatea întrecerii.
Întrecerea e una dintre marile tradiţii ale şcolii, însă e foarte dificilă.
Nu credeţi că voi face faţă?
Rezistenţa fizică e doar una din căile spre autodeterminare.
Ai încercarea ta personală la această şcoală, dat fiind cine eşti.
Şi pentru tatăl tău a fost greu.
El a avut dificultăţi de alt gen, mari dificultăţi…
şi mari suferinţe.
Însă nu s-a dat bătut nicio clipă şi, cu ajutor…
a învins.
Cred că aş vrea, totuşi, să particip la întrecere, domnule.
Cred că tatăl meu se aşteaptă s-o fac.
- Mişcă! - Hai, băieţi!
- Haide! - Ajută-mă să urc!
Trage!
- Hai! - Ajutaţi-mă!
- Hai sus! - Credeai că o să uit?
- Ajută-mă! - Philip!
- Eşti teafăr, Jim? - Aşa-i trebuie!
Nu mă aştept să te înţelegi cu toţi.
Dar aştept din partea tuturor elevilor mei să respecte idealurile platoniciene:
să aibă controverse fără a se certa, să se certe fără a suspecta.
- Să suspecteze fără a calomnia. - Domnule…
Tu şi James veţi avea sarcini în plus. Munciţi împreună la poartă.
Uitaţi, în apărarea mea…
Cred
că am văzut cu toţii
cum acţionezi în apărarea ta.
Mulţumesc.
Ca pedeapsă, trebuie să construim o poartă împreună, în vacanţa mică.
- În loc să vin să te văd! - Dr. Hahn mi-a telefonat ieri.
Te va ţine la şcoală de sărbători,
ca să te acomodezi mai uşor. Mă tem că am acceptat.
- Mai stai mult? - Întinde-o! Ce-ai făcut?!
Ceea ce mă obligă să merg la nuntă, cu avionul.
Dar nunta e la Londra!
Da. Suntem la aerodrom acum.
Îmi pare rău, dar trebuie să închid.
Acomodează-te şi poartă-te frumos! Asta mă va înveseli.
Boule!
Philip!
Te cheamă Hahn!
Grăbeşte-te!
După decolarea de la Köln,
din cauza vremii proaste, n-au putut ateriza la Bruxelles.
Încercînd să aterizeze la Oostende…
Mă tem…
Mă tem că au pierit toate cele 12 suflete.
Douăsprezece?
Inclusiv cei patru membri ai echipajului.
Dar echipajul de patru, plus Cecile, Don, Ludwig şi Alexander…
înseamnă opt.
De asemenea, mama arhiducelui,
o soră medicală,
Joachim Freiherr Reidesel…
Unsprezece.
Şi se pare că sora ta, Cecile, a intrat în travaliu în timpul zborului.
Un nou-născut
a fost găsit între rămăşiţe.
Aranjamentele…
Unde e?
- Philip! - Unde eşti, Philip?
Philip!
- Hai, Philip! - Philip!
- Haide!
- Philip! - Philip!
Philip!
- Philip! - Philip!
- Aici! Dr. Hahn! - E în lac!
Haideţi!
Domnule!
Plecaţi acasă!
Înapoi la şcoală!
Dă-mi lanterna!
Şi tu.
Trenul cu lapte pleacă din gara Inverness mîine-dimineaţă, la 4:45.
Îl vei lua.
De la Londra, vei zbura la Berlin. De acolo, la Darmstadt, cu unchiul tău,
ca să participi la înmormîntarea
cumnatului tău…
a nepoţilor tăi
şi a surorii tale.
Nu va fi uşor.
Dar, cînd te vei întoarce, noi vom fi familia ta.
Această şcoală va fi căminul tău.
Acum vino!
Fii tare!
Philip!
Philip…
Philip!
Haide!
Vino, Philip!
Mamă, a venit Philip.
Fiul tău.
- Mă mir că îndrăzneşte să apară aici! - Tată!
Dacă nu era Philip…
şi indisciplina lui,
ea n-ar fi urcat în avionul acela.
E adevărat!
Nu-i aşa, băiete?
Din cauza ta suntem toţi aici
şi-l îngropăm pe copilul meu preferat!
- Tată! - Scoateţi-l de aici!
Acum poate că îl urăşti
dar, într-o zi, cu voia Domnului, vei fi la rîndul tău tată.
Şi vei da greş, cum fac toţi părinţii, şi vei fi detestat.
Şi vei şti ce înseamnă să te rogi ca propriul tău fiu să te ierte.
Philip! Unde pleci?
Du-te înăuntru!
Cred că are nevoie de ajutor, domnule.
Numai după ce îl cere. Vino!
- Domnule! - Nu te opri!
E aici.
Ajutor!
Vorbeşte mai tare!
Am… Am nevoie de ajutor.
Aşa…
Acum mergem.
Băieţi!
- Da. - Băieţi…
- Trei, doi… - Puneţi mîna!
- Unu… - Ridicaţi!
Uşurel…
Stop! Înapoi!
Aşa…
Bun!
Aţi făcut treabă bună, băieţi!
Şi tu, Philip.
Această întrecere îi aşteaptă pe toţi elevii de la Gordonstoun.
Traseul vostru are 29 de kilometri lungime.
Sunteţi elevi la Gordonstoun. Se aşteaptă de la voi să faceţi faţă provocării.
Plus est en vous, domnilor. În fiecare din voi există mai mult.
Plus est en vous!
- Du-te! - Poftim?
Du-te!
- Mişcă-te, Charlie! - Grăbeşte-te!
- Charles! - Prinde-i din urmă! Repede! Hai!
Grăbeşte-te!
Lasă-l!
Nu te opri!
Bună ziua, domnule! Mă bucur să vă revăd.
E întru totul plăcerea mea.
- Cum se descurcă? - Păi…
Ar trebui să se întoarcă toţi la ora 14:00.
Grater! Hadden!
- Cann! - Scuze, domnule.
Lasă! Pickering! Griffiths!
- Charles e aici? - Să mă uit.
- Unde e Charles? - A rămas în urmă destul de devreme.
Geddes! Bun, schimbaţi-vă cît de repede puteţi!
Mulţumesc.
- Dl Peacock, şeful programului de studiu. - Încîntat.
Şi, în sfîrşit, echipa B.
Bravo!
Cred că ar trebui să începem decernarea.
Încă zece minute.
Desigur.
Charles!
În regulă. Gata! Să începem!
Mulţumesc. Mulţumesc mult!
E o mare bucurie să mă aflu aici
şi îmi face mare plăcere să văd atîtea feţe fericite, sănătoase, frumoase.
Întrecerea anuală e un test unic.
Finalizînd-o, toţi participanţii vor fi dovedit caracter, rezistenţă fizică
şi, mai presus de toate…
Şi, mai presus de toate… curaj.
Etosul şcolii Gordonstoun
este acela de a pune comunitatea mai presus de individ,
echipa mai presus de stea.
Astfel, îmi face mare plăcere să ofer acest minunat trofeu,
Cupa Ducele de Edinburgh, echipei cîştigătoare,
care cred că e echipa C.
Condusă de Simon Harper.
Nu sta aşa, băiete! Vino şi ia-o!
Felicitări! Bravo!
Bravo! Eşti băiat de ispravă!
Să ştii că, dacă te simţi prost
din cauza locului pe care te-ai plasat azi,
pentru mine nu are importanţă.
Înţeleg că probele fizice de felul ăsta nu ţi se potrivesc,
dar ai dovedit mult curaj şi multă hotărîre.
Nu-ţi face griji!
Indiferent de cîtă ruşine simţi, te pot asigura
că nu se compară cu ruşinea pe care am simţit-o la vîrsta ta,
din cauza unui lucru pe care l-am făcut.
Surorii mele preferate.
Cecile nu suporta zborul cu avionul.
O îngrozea.
La fiecare zbor se îmbrăca în negru, pentru propria ei înmormîntare.
În fine, ideea e că Kurt Hahn şi şcoala aceea m-au ajutat să-mi revin.
M-au făcut mai tare. Charles…
Durerea, lupta sunt un dar, Charles!
Acum e momentul să te mobilizezi.
Pune osul la treabă acum şi nu te vei chinui în viitor,
dar trebuie să te întăreşti, pentru ceea ce te aşteaptă!
Nu-ţi face griji! E doar aer.
Ai mai mult în tine.
Trebuie să fii tare şi să-ţi găseşti resursele.
E doar aer!
Aduceţi-l încoace!
Nu fi aşa de slab! La dracu', nu fi aşa de slab!
E în regulă, Charles.
- Pleacă! - Charles!
E în regulă.
Tati!
- Tati! - Scumpă Anne!
Ce face fetiţa mea preferată?
- Mai repede, tati! - Vin, vin!
Mulţumesc.
- Vin şi ei? - Da.
Bună, Martin!
PRINŢUL CHARLES A RĂMAS LA GORDONSTOUN PENTRU ÎNCĂ CINCI ANI.
A DESCRIS ULTERIOR PERIOADA DREPT "CONDAMNARE LA ÎNCHISOARE" ŞI "UN IAD ABSOLUT".
CÎND I-A VENIT RÎNDUL SĂ FIE TATĂ… …
CÎND I-A VENIT RÎNDUL SĂ FIE TATĂ… CHARLES ŞI-A TRIMIS FIII LA COLEGIUL ETON.
Subtitrare: Retail
BluRay Re-sync: BLU DUAINE blu-duaine@outlook.com