Prieteni!
Prieteni…
Ne întrunim astăzi aici
nu în calitate de cetăţeni ai Ghanei, Guineei,
Marocului, Algeriei, Senegalului sau Republicii Mali,
ci în calitate de africani…
sătui să mai fim tratați fără respect şi exploatați
de către puterile imperiale corupte din trecut.
A sosit momentul să făurim noi alianţe,
cu cei care înţeleg importanţa strategică a Africii
şi sunt dispuşi să ne trateze ca pe nişte egali,
nu ca pe nişte subordonaţi
şi nu ca pe nişte sclavi!
A sosit vremea noastră.
Trebuie să ne alegem singuri destinul!
O Africă socialistă!
Pentru africani!
A văzut negreşit şi vremuri mai bune, doamnă.
La finalul sezonului, vom trimite oameni să-l tundă.
- Da. - Bătrînul stejar încă se ţine bine.
- Relativ. - Dar pare foarte bătrîn! Străvechi.
Va trebui tăiat cînd îi va veni vremea.
- Ce păcat! - Se pare că ploaia nu ne va slăbi azi.
Vi-l amintiţi pe nepotul meu, Daniel?
Desigur. Am fost la botezul lui.
Într-adevăr.
Ar trebui să ne întoarcem. Să scăpaţi de ploaie.
Da.
Merg să aduc cablurile, motorul face figuri.
Din nou?
Pot să vă ajut, doamnă?
Mulţumesc.
Trageţi! Trageţi!
- Iertare! Sunteţi bine? - Da, mersi.
Garda de onoare aştepta sosirea dlui Kennedy
Pe francezi i-a încîntat venirea sa la Paris
înainte de întîlnirea cu dl Hruşciov la Viena…
Dacă te-ai angajat să duci o viaţă integră,
cînd crezi că e momentul să începi să spui că eşti de vîrstă mijlocie?
Încetează! Tot copilă eşti.
Azi m-am văzut întîmplător într-o oglindă.
Arătam ca o bătrînă.
Încă n-ai terminat de făcut copii!
Adevărat.
Încheie capitolul copiilor, aşteaptă să meargă primul la şcoală
şi pe urmă discutăm despre vîrsta mijlocie.
Atunci voi fi străveche, nu de vîrstă mijlocie!
Iată-l sosind la Paris…
Nu se poate! Iar?
- Ai grijă, mamă! - Preşedintele…
Încetează! E închiriat!
Nu.
Da, asta e! Bravo!
Macaroanele cu brînză sunt divine.
Tot weekendul ăsta a fost divin.
- Din păcate, dimineaţă trebuie să plec. - De ce?
- Vin ei la cină. - Soţii Kennedy?
După Viena cu Hruşciov şi Paris, sosesc la Londra.
Vom avea un dineu neoficial la palatul Buckingham.
Ce tînără e! Credeam că e de aceeaşi vîrstă cu tine.
Chiar este.
Nu!
Mulţumesc.
Nu… Uite-o!
…comentînd farmecul şi eleganţa soţiei dlui Kennedy, Jackie.
De fapt, Jackie a fost adesea în centrul atenţiei.
Chiar e frumuşică, nu?
Da.
Subtitrare: Retail
BluRay Re-sync: BLU DUAINE blu-duaine@outlook.com
Sezonul 2, Episodul 8
STIMATĂ DOAMNĂ KENNEDY
Un singur subiect de importanţă majoră în agenda zilei, doamnă.
Ghana.
Şi îngrijorarea noastră
trezită de duşmănia lui Nkrumah faţă de Occident.
Credeţi că se depărtează de Commonwealth?
Nu atît că se depărtează, ci că dă fuga să plece.
În braţele cui?
Ale ruşilor, doamnă.
Ieri l-a primit pe Brejnev la Accra.
Brejnev?
Preşedintele Sovietului Suprem,
care a mers în Ghana pentru a discuta despre barajul plănuit de Nkrumah.
- Barajul Volta? - Da.
Parcă Nkrumah trata cu americanii pentru asta.
A tratat, dar Rusia vede aici un bun prilej
de a oferi mai mult ca americanii, ca să intre în Africa
şi ca să încerce s-o aducă la comunism.
N-ar trebui să le cerem americanilor să ofere mai mult?
Voi discuta cu preşedintele Kennedy de îndată ce va sosi la Londra.
Bine.
- După marele său triumf de la Paris. - Într-adevăr.
- Dar de Gaulle nu-l plăcea pe dl Kennedy. - Nu-l place. Nici personal, nici politic.
- Atunci ce a schimbat totul? - Prima doamnă.
- Cum aşa? Ce a făcut? - A fascinat le tout Paris.
L-a făcut pe de Gaulle să-i mănînce din palmă.
- Cum Dumnezeu a reuşit? - Vorbind franceza fluent.
Asta putem toţi.
Şi polemizînd cu filozofii şi intelectualii francezi,
pînă s-au evaporat toate sentimentele antiamericane.
E frumoasă, presupun.
Iar ei sunt francezi.
Totodată, e o femeie formidabil de inteligentă.
A studiat la Sorbona
şi la prestigioasa École Libre des Sciences Politiques.
"Cea mai elegantă şi mai inteligentă femeie din lume."
Aşa se spune.
Acum vine la Londra.
Să ne prezentăm cît de bine putem,
nu-i aşa, dle prim-ministru?
Maiestate…
De fiecare dată cînd alege o rochie, cred că e important ca persoana
să se întrebe ce anume vrea să simtă cînd o poartă.
Cred că nu vrea să se simtă…
pe locul doi.
Exact. Mai ales dacă e senioară în raport cu cealaltă persoană.
- Ei bine… - Ca rang, doamnă, nu ca vîrstă.
În acest scop, am în minte ceva anume.
Dna Kennedy a fost fermecătoare la Paris, dar să nu uităm că Franţa e republică.
Noi suntem o monarhie.
Iar cine are ce etala să etaleze, spun eu!
M-am uitat pe schema locurilor la dineu şi n-am putut să nu observ…
Inspiraţi, doamnă!
- Încă puţin. - Dna Kennedy e lîngă unchiul Dickie.
- Gata! - Într-adevăr. La cererea lui.
Mă bate la cap de cîteva săptămîni.
La fel şi cumnatul tău, că veni vorba.
- Berthold? - Da.
Ştrengarul!
Plus propriul nostru prim-ministru şi ambasadorul american.
Măi să fie!
Toţi îşi doresc cu ardoare să stea lîngă Prima Doamnă.
Aş putea să-i dau puţin drumul.
Nu.
Şi dacă vreau şi eu?
- Te-am aşezat lîngă Theodora. - E sora mea.
Da, şi n-ai văzut-o de mulţi ani.
Chiar şi aşa, tot sora mea rămîne, iar ea e, ştii…
Nu. Nu ştiu.
Ea!
Oricum, la capitolul protocol, n-am dreptul, ca soţ al tău,
să stau lîngă femeia cea mai importantă?
Ba da. La un dineu oficial, te puteai aştepta să stai
lîngă cea mai importantă invitată, dar, de această dată,
Downing Street ne-a solicitat, ne-a implorat, să fie un dineu neoficial.
De ce?
Ca să nu-i călcăm pe bătături pe francezi.
Ce treabă au afurisiţii de francezi?
Se pare că de Gaulle se va împotrivi să intrăm în CEE,
dacă i se pare că suntem prea apropiaţi de americani.
- Aşa că e un dineu restrîns, neoficial. - Foarte bine.
- Înseamnă că fiecare se aşează unde vrea. - Da, presupun că da.
Atunci pot să-l mut pe Dickie lîngă sora mea
şi să mă aşez eu lîngă Prima Doamnă.
Dacă e neapărat…
Da.
E neapărat.
Mulţumesc, domnilor.
Şi tu!
Doamnă, sosesc preşedintele şi Prima Doamnă.
Iată!
Crezi că ai putea să fii cu un dram mai puţin încîntat?
Nu.
- Mulţumesc mult. - Ce Dumnezeu se petrece, Porchey?
Au înnebunit cu toţii.
Iată-i că vin!
Primă Doamnă, bun venit la palatul Buckingham!
- Mulţumesc. - Dle preşedinte…
Bună ziua!
Maiestatea Sa vă aşteaptă în Salonul Albastru.
Înainte de cină, va avea loc o scurtă recepţie.
- Minunat! - Isterie în masă!
- Ce comportament extraordinar! - Chiar aşa.
- Doamnă… - Mulţumesc.
Scumpa mea…
Pentru Dumnezeu!
- E ca un cap încoronat. - Foarte amuzant!
Doamne!
Întîi preşedintele!
Maiestate…
- N-a făcut reverenţă. - N-a făcut.
- Dnă Kennedy… - Înălţimea Voastră…
Alteţă…
Dnă Kennedy…
Bună seara, Maiestate regină!
Doamne!
Pentru Dumnezeu!
Dle preşedinte…
Înălţimea Voastră.
- N-au primit fişa de protocol? - Ba da!
El n-a citit-o, e clar.
Bine… Mergem?
Jackie…
- Unde crezi că pleacă? - Dumnezeu ştie!
Dnă Kennedy, cred că-l cunoaşteţi pe premierul nostru…
Am impresia că a ieşit prost în vreo 10.000 de feluri.
Am văzut şi mai rău. Nu mai ştiu cînd.
- Ceva de băut? - Vă rog!
- Îmi pare rău, domnule. - Ce haos!
Mi-e milă de el.
Se spune că, în spatele uşilor închise, la Viena, Hruşciov l-a umilit,
l-a dominat tranşant, l-a tratat ca pe un băieţel.
Nu e de mirare că Războiul Rece…
Senzualitatea… Nu ne atingem de ea!
Nu, nu ne atingem.
Încetează!
Deci… Ce impresie ţi-a făcut?
Excelentă! E divină.
- Nu mai spune! - Şi înfricoşător de deşteaptă.
Da.
Ce faci?
- Vrea să facă turul palatului. - Chiar aşa?
- Atunci o conduc eu. - Nu, m-a rugat pe mine.
Nu. E casa mea.
O conduc eu.
Dnă Kennedy…
Sunteţi bine?
Sper că soţia mea nu creează prea multe dificultăţi.
Ştiaţi că sunteţi cel mai norocos bărbat din lume?
Da.
Deşi mi se tot spune şi mie acelaşi lucru.
Desigur.
Unde merg?
N-am nici cea mai vagă idee.
Aceasta e sala tronului.
În primii ani ai domniei reginei Victoria,
s-au ţinut aici diferite baluri şi concerte,
dar acum e folosită predominant pentru recepţii,
învestiri şi fotografii la nunţile regale.
Mergem mai departe?
Aceasta e galeria tablourilor.
El e stră-stră-stră-străbunicul meu,
George al III-lea, care a cumpărat Buckingham House în anul 1761,
pentru soţia lui, regina Charlotte.
El cine e?
Unul dintre cei doi Pitt.
Cel Tînăr.
Cunoscut pentru un lucru care m-a făcut să-l îndrăgesc: o timiditate debilitantă.
Se pare că abia putea să privească oamenii în ochi.
Şi totuşi, a devenit prim-ministru.
Îl înţeleg foarte bine.
Şi eu sunt timidă din fire.
Pe aici se ajunge în apartamentele noastre.
E o scurtătură.
Spaţiu mai intim decît atît nu există în palat.
Aici te poţi simţi cel mai în largul tău.
Înţeleg foarte bine.
Trebuie să aveţi un loc în care să evadaţi.
M-am întrebat adesea cum a ajuns cineva ca mine, care urăşte profund atenţia,
într-o casă cu pereţi de sticlă precum Casa Albă.
Dar am descoperit o logică perversă în faptul
că o persoană debilitant de timidă ajunge în postura asta.
Va trebui să mi-o explicaţi.
O persoană timidă va căuta pe cineva puternic, care s-o protejeze.
Da, pînă aici înţeleg.
Şi multor oameni puternici le place viaţa publică.
Din ea se hrănesc.
Astfel, fără să-ţi dai seama,
tocmai persoana pe care ai ales-o ca să te protejeze
e motivul pentru care ajungi expusă.
Pentru Jack, mulţimile sunt raiul.
Campanii, discursuri, strîngeri de fonduri.
Atunci prinde viaţă.
Ar prefera să vorbească în faţa a 10.000 de oameni, sub lumina reflectoarelor,
decît să fie singur cu mine.
Şi pentru dv. ce înseamnă raiul?
Îmi place să-mi ţin singură de urît. Şi să fiu singură, la ţară.
Şi unde mergeţi?
La o fermă, Glen Ora, la aproximativ o oră de Washington.
În Maryland?
- În Virginia. - Da!
- Bună seara, Stuart! - Doamnă…
- Mănîncă! - Da.
Doamne!
- Bună, căţeluşi! - Bună! Cum te cheamă?
Ea e Sugar. Iar ei sunt puii ei.
Hai încoace, micuţule!
- Whisky şi Sherry. - Bună!
Foarte înţelept din partea dv. să fiţi prudentă.
E un mare paradox faptul că ocup o poziţie
care îmi impune să vorbesc cu foarte mulţi oameni,
deşi cea mai fericită sunt cu animalele.
Nu sunteţi singura.
Îmi spun mereu că sora mea ar fi fost dacă nu mai abilă ca Primă Doamnă,
cel puţin mai firească.
Şi a mea la fel! Regină înnăscută.
Şi cea mai mare regină britanică, cel puţin în mintea ei.
Mi-a plăcut foarte mult. Şi fusesem pornită să n-o pot suferi!
Dar, în final, m-a fermecat cu totul.
- Un memento oportun. - Pentru ce?
Oamenii sunt rareori aşa cum par.
Atunci nu ştiu ce tot spunea Patrick.
- Patrick? - Plunket.
- L-am văzut aseară, la Tartuffe. - Un restaurant?
O piesă de teatru, dragă. Una franceză, foarte renumită.
- Ştiam! - Da?
- Da, e o tragedie clasică. - O farsă.
- De Pissaro. - Molière.
Pissaro a fost pictor!
Cînd ai fost la teatru ultima oară?
Sau la o galerie de artă? Sau ai citit o carte?
Eşti o sălbatică!
Mulţumesc.
Ce era cu Patrick?
Patrick a fost săptămîna trecută la un dineu, la soţii Radziwill,
unde a fost invitată şi noua ta prietenă, dna Kennedy.
Patrick m-a sunat azi să-mi relateze
cîteva din lucrurile pe care a auzit-o spunîndu-le.
Ce a spus?
Va trebui să-l întrebi pe Patrick.
Sincer, mi-au părut cam răutăcioase.
Dar ştii cum pot fi denaturate spusele cuiva!
Sunt sigură că n-a însemnat nimic.
Nu-ţi face griji!
Salut general!
Prezentaţi arm'!
La umăr arm'!
La picior arm'!
Stînga-mprejur!
- Patrick! - Maiestate…
Eşti foarte amabil că ai venit.
- Chiar nu vin de departe. - Eşti tot la doi paşi?
- La garnizoana Wellington? - Da.
Tot mai baţi ţara-n lung şi-n lat, făcînd recrutări din şcolile de frunte?
Ăsta sunt eu.
Am înţeles…
că te-ai întîlnit recent, la un dineu, cu Prima Doamnă.
- Cu cine? - Cu dna Kennedy.
- Aşa spunea Margaret. - Da?
Da.
Şi cum a fost?
Agreabil. Nimic ieşit din comun.
- Ştiţi cum e la soţii Radziwill. - Nu ştiu.
- Mîncarea e întotdeauna bună. - Nu de mîncare mă interesam.
Aş vrea să ştiu ce s-a spus.
Patrick, am crescut împreună
şi am avut întotdeauna o relaţie foarte sinceră şi deschisă.
- Da, doamnă. - Da.
Hai să nu încălcăm un obicei de-o viaţă!
Bine.
Am auzit-o pe Prima Doamnă spunînd…
Trebuie să precizez că eram la cîteva scaune distanţă.
- E posibil să fi auzit greşit. - Da.
Spunea…
că palatul Buckingham i s-a părut
de mîna a doua, ponosit şi trist,
ca un hotel de provincie neglijat.
Şi că omul pleacă de acolo cu impresia unei instituţii obosite,
care nu-şi are locul în lumea modernă.
Înţeleg.
A avut ceva de spus şi despre mine?
- Lilibet… - Patrick!
Eram la celălalt capăt al mesei…
Dar cuvintele pe care cred că le-am auzit erau…
că avem ca şefă a statului o femeie de vîrstă mijlocie…
atît de banală şi de lipsită de curiozitate şi de inteligenţă,
încît poziţia inferioară actuală a ţării în lume nu e o surpriză,
ci un lucru inevitabil.
Ei bine…
Trebuie s-o mai invităm la noi curînd.
STRICT SECRET, NUMAI PENTRU BRITANICI
SERVICIUL DE INFORMAŢII AMERICAN ANUNŢĂ…
COMITETUL PARTIDULUI COMUNIST AL…
Veşti proaste, mă tem, mai rău decît proaste,
privind barajul Volta al lui Nkrumah.
Preşedintele Kennedy s-a retras.
De ce?
Implicarea SUA era condiţionată de încetarea legăturilor Ghanei cu ruşii.
Dar Nkrumah a fost ieri la Moscova,
ca să primească Ordinul Lenin, cea mai înaltă distincţie militară.
De la Hruşciov însuşi.
- Care e pasul următor? - Aş vrea să ştiu!
Aş vrea să am un as în mînecă.
Cum a avut-o preşedintele Kennedy pe Prima Doamnă, la Paris?
Trimiteţi-mă pe mine!
Unde?
În Ghana.
Într-o călătorie aşa-zis personală.
Exclus.
- Nici nu intră în discuţie, doamnă. - De ce?
Vizita Coroanei ar fi un mare compliment.
Prea mare!
Ar însemna că alegem Ghana ca ţară preferată.
Astfel am risca să îndepărtăm de noi Nigeria, Sierra Leone, Tanganyika.
Dar ar putea fi exact ce trebuie
ca Nkrumah să rămînă în Commonwealth, departe de ruşi!
Ca regină, nu puteţi fi văzută implicîndu-vă în politică. E murdară.
Bine, dar conduc Commonwealth-ul. Nu mi se dă voie să-l apăr?
Maiestate…
Ar fi periculos.
Ar fi provocator.
Ar fi, după părerea mea,
o profundă eroare de judecată să urcaţi în acel avion.
"Călătoria nu poate fi justificată prin nicio prismă.
E contrar eticii, neconstituţional şi nejustificat
ca regina să facă vizita."
Ce ai vrea să fac? Nimic?
N-aş vrea să intri într-o partidă de şah cu un ins viclean ca Nkrumah.
Eşti cinic.
Iar tu eşti naivă!
Cînd v-aţi întîlnit ultima oară, Nkrumah era doar Nkrumah.
Acum e "Leul Africii" şi-i joacă pe sovietici împotriva americanilor,
iar tu eşti o mieluşea pe care leul o va mînca la prînz.
Cel mai bine e să rămîi acasă şi să fii ce trebuie să fii.
- O marionetă? - Un monarh constituţional!
- O marionetă! - Dacă-ţi place aşa!
Tocmai asta e ideea. Nu-mi place.
Domnule…
A sosit.
Mulţumesc. Încîntător!
Mergem, doamnă?
- Opriţi-vă! - Opriţi-vă!
O clipă, vă rog, doamnă.
Da.
Reporterii.
Maiestate, Ghana vă urează bun sosit, cu smerenie.
Da.
- Ne bucurăm că suntem aici. - Desigur.
Înapoi, înapoi!
Gata?
Mulţumesc, Maiestate.
Mulţumesc.
Ei bine, i-ai dat fotografia pe care o voia.
Va fi pe prima pagină în toată presa africană
şi ceilalţi lideri africani se vor sufoca de invidie.
Important e să iasă cum vrem.
Adeane la telefon.
Fă-i legătura!
- Am o linie sigură cu Ghana. - Da, domnule.
Parcă acceptase să întrerupă orice contact cu sovieticii.
- Se pare că nu. - Sunteţi aşteptat, domnule.
- Domnilor… - Mulţumesc.
Mulţumesc.
Afară!
Alo?
Maiestate…
Dle prim-ministru…
Tocmai mi s-a confirmat că o echipă de ingineri străini
a sosit în Ghana, ca să înceapă lucrările la barajul lui Nkrumah.
Păi…
E o veste bună, nu-i aşa?
I-am încurajat pe americani să se întoarcă.
Ingineri sovietici.
Se pare că Nkrumah ne-a jucat pe toţi unii împotriva celorlalţi.
- Poftim? - Ne-a tras pe sfoară.
Mă tem că aţi fost folosită, doamnă.
Exact cum ne-am temut.
Elisabeta! Ce s-a întîmplat?
Bună seara, domnule. Martin…
În locul tău, m-aş abţine.
Domnule…
A cerut să fie lăsată singură.
Spune că se gîndeşte.
Doamnă…
Ce se petrece?
Ce faci?
Elisabeta…
Aici colonelul Charteris.
Martin Charteris la telefon.
În Ghana, se conturează o situaţie incomodă.
Alo?
Ce faci, Elisabeta?
Cred că înţelegem amîndoi însemnătatea acestui moment.
Da.
Dar înţelegem condiţiile?
Se pare că poartă o negociere.
- Ce fel de negociere? - Scoate-o de acolo!
Maiestate…
Doamne!
Ce se întîmplă?
A luat-o de mînă.
Doi, trei, patru!
Dansează.
Regina noastră dansează, domnule.
Cu un african.
Poftim?!
- Era în plan? - Era în plan?
Nu, nicidecum!
- Ce fel de dans e? - Ce fel de dans e?
Greu de spus.
Cred că e foxtrot.
Foxtrot, domnule.
Doamnelor şi domnilor, omul pe care sunt mîndru să-l numesc
al 35-lea preşedinte al Statelor Unite,
dar pe care sunt şi mai mîndru
să-l numesc fratele meu,
John F. Kennedy!
Mulţumesc, Bobby.
Ce înseamnă în ziua de azi să fii american?
Prosper, puternic, privilegiat?
Categoric.
Dar totodată…
este şi tulburător.
Privesc în jur şi văd poporul nostru mai dezbinat ca niciodată.
Ca niciodată de la Războiul de Secesiune încoace.
S-a produs o schimbare,
un declin
în forţa noastră morală şi intelectuală.
A apărut o degenerare în organele statului
şi un putregai uscat, ce porneşte din Washington,
se întinde în toată America.
Prea mulţi dintre noi am rătăcit calea,
ne-am pierdut voinţa şi simţul unui ţel istoric.
E vremea pentru o reînnoire.
O nouă generaţie de conducători, a căror conducere să vindece.
Dar n-o putem face singuri.
Aşadar, vă cer fiecăruia dintre voi să fiţi pionierii acestei reînnoiri,
ai acestei vindecări, ai recuperării marilor valori americane:
libertate, toleranţă şi egalitate de şanse.
Atunci ne vom putea revendica poziţia şi responsabilităţile de lideri
ai unei lumi cu adevărat libere.
Dumnezeu să vă binecuvînteze pe voi şi Statele Unite ale Americii!
- Mulţumim, domnule. - Minunat!
Aţi făcut să merite seara asta.
Doamnelor, veniţi aici, vă rog.
Cînd familia regală britanică vizitează o fostă colonie,
evenimentul nu ajunge, de regulă, la ştirile americane.
Dar cînd regina Elisabeta dansează cu un fost supus…
Ce e, scumpo?
…un monarh alb cu un lider african, lumea devine atentă.
La fel şi preşedintele Nkrumah, conducătorul Ghanei.
Copleşit de gest, Nkrumah…
Dimineaţă plec cu copiii la Glen Ora.
Weekendul încă n-a început.
E miercuri. Pentru mine, weekendul e destul de aproape.
Nu fi aşa!
Nu-mi spune tu cum să fiu, după ce-mi răpeşti demnitatea!
Voiam doar să-ţi mulţumesc.
Pentru a doua oară în ultimele săptămîni, ai avut un rol esenţial
într-o chestiune însemnată de politică externă.
Un stat african care dădea fuga în braţele comuniştilor
a fost făcut să se răzgîndească şi a rămas cu Occidentul.
Ce legătură are asta cu mine?
Jalnica regină Glezne-groase?
- Poftim? - Maiestatea Sa Plictiseala?
Coroana Indiferentă?
Cîteva din lucrurile spuse de tine despre ea, se pare, la un dineu londonez,
care au ajuns la regina Elisabeta, se pare că au îmboldit-o la acţiune.
Fără acele insulte n-ar fi sfidat Cabinetul şi nu şi-ar fi riscat reputaţia
mergînd în Ghana, contrar sfaturilor,
ca să-l dea pe brazdă pe preşedintele Nkrumah, dar a făcut-o.
Printr-un dans, i-a reuşit o manevră incredibilă.
- Numai datorită ţie. - Eşti aşteptat.
Stai liniştită! Doar n-o să dai peste ea la Glen Ora.
La Glen Ora, nu.
Dar la întoarcerea din India şi Pakistan, sunt aşteptată la Londra.
Atunci te-aş sfătui să nu mergi la palatul Buckingham.
- La hotelul provincial, scuze. - Nu e chiar aşa de uşor.
Sora ei a fixat o întîlnire pentru prînz, data trecută.
Va fi amuzant!
Bătaie între fete!
Aştept o descriere completă.
Vino, Bobby!
Vom ajunge în scurt timp la altitudinea de croazieră, 7.500 m,
şi-mi face plăcere să anunţ că anticipăm vreme senină şi calmă
pentru tot restul zborului pînă la Londra.
Maiestate, alte reacţii internaţionale la vizita în Ghana.
Pozitive sau negative?
Copleşitor de pozitive, doamnă.
Atunci, să aruncăm o privire.
Aşadar…
New York Times spune că a fost
"o manevră strategică iscusită,
un exemplu impecabil de politică pe marginea prăpastiei."
Australia e impresionată cît de devotată sunteţi Commonwealth-ului,
iar Illustrated London News vorbeşte de "un succes personal excepţional".
Nu-ţi stă bine să jubilezi.
Presa din Ghana te declară socialistă.
Doamne!
Încă ceva…
Prima Doamnă, dna Kennedy…
Ce e cu ea?
Biroul ei v-a solicitat în scris o audienţă particulară,
înainte de prînzul din 28 martie.
Pentru ce?
N-au spus.
- Unde are loc prînzul? - La palatul Buckingham.
Atunci, să stabilim audienţa la castelul Windsor.
Uneori, numai o fortăreaţă e bună.
Castelul Windsor.
Ochii înainte!
Păstraţi alinierea!
La dreapta, marş!
Faceţi loc pentru garda reginei!
Stîng, drept, stîng…
Bună ziua, dnă Kennedy!
Pe aici, vă rog.
Stîng, drept, stîng, drept…
Pe aici, dnă Kennedy.
Dnă Kennedy! Pe aici, vă rog.
Maiestate, dna Kennedy.
Maiestate…
Vă mulţumesc că m-aţi primit.
Dnă Kennedy…
Luaţi loc, vă rog!
Mulţumesc.
Bem un ceai?
V-am cerut o întrevedere particulară, înaintea prînzului nostru de vineri,
pentru că vă datorez scuze.
Pentru ce?
Cred că ştim amîndouă răspunsul la întrebare.
Mulţumesc.
La un eveniment monden, la scurt timp după ultima noastră vizită,
am făcut unele comentarii.
Nişte comentarii necugetate, care cred că v-au ajuns la urechi.
Nu e deloc nevoie să faceţi asta.
Nişte relatări cum că aţi spus…
anumite lucruri…
au ajuns într-adevăr la mine
şi recunosc că am fost surprinsă pe moment,
întrucît nu reflectau deloc
ceea ce eu luasem drept spiritul întîlnirii noastre.
Dar, în meseria asta, am învăţat, ca şi dv., negreşit,
să nu iau lucrurile prea în serios.
Oamenii spun, din diferite motive, lucruri care sunt înţelese sau reproduse greşit,
şi te trezeşti că s-au transformat în cu totul altceva
şi toată lumea e supărată sau pe picior de război.
Sunt sigură că n-aţi vrut să răniţi sau să jigniţi.
De ce să fi vrut? Ne cunoaştem prea puţin.
Chiar şi aşa…
A fost impardonabil. şi scuzele sunt insuficiente
dar, dacă-mi îngăduiţi, aş vrea să vă ofer o explicaţie.
Da, fireşte.
La ultima noastră vizită la Londra, probabil că Jack şi eu dădeam impresia,
cel puţin din afară, că suntem euforici.
Da, a fost şi impresia mea.
Cel mai omagiat şi mai faimos cuplu din lume.
Adevărul e că eu încă sufeream de probleme postnatale
după naşterea fiului nostru, iar Jack avea problemele lui de sănătate.
Dacă aş spune că eram încordaţi ar fi un eufemism.
Cînd am ajuns la Paris…
Nu mă feresc să vă spun…
Mi-a făcut plăcere să strălucesc acolo.
Apoi, la palatul Élysée…
Eu sunt bărbatul care a însoţit-o pe Jacqueline Kennedy la Paris.
Mi-a făcut plăcere.
…lui Jack nu i-a plăcut că îl eclipsez.
- Între patru ochi… - Îmi imaginez.
Au existat şi alţi factori.
Medicul nostru…
Dr. Jacobson ne administrează "cocteiluri" în mod curent, înainte de vizite majore.
Vitamine…
Dar şi alte substanţe.
Care să ne învioreze sau…
să ne calmeze.
Cu ocazia acelui dineu, îmi dăduse ceva,
un mic… stimulent.
I-am spus că vreau să fiu mai veselă.
Cred că mi s-a dezlegat limba.
Apoi am aflat că v-au ajuns la urechi unele din acele lucruri oribile şi…
Nu vă pot spune cît am suferit din cauza asta,
la gîndul că am supărat o persoană pe care o admir atît de mult.
- Spuneţi cuvinte foarte amabile. - Sunt sincere.
Felul cum vă îndepliniţi misiunea,
cum rezistaţi la presiune,
sacrificiile personale pe care le-aţi făcut,
ca să nu mai spun de calmul şi demnitatea voastră.
Ca femeie, mă inspiră profund.
Şi ce aţi făcut în Ghana
a fost absolut extraordinar!
Ar fi trebuit să spun
că n-am făcut mare lucru în Ghana.
M-am urcat în avion şi am plecat.
Am avut un singur motiv,
acela că mă simţeam complet inutilă în comparaţie cu ea.
Şi încercam să concurez cu ea.
La drept vorbind,
îi datorez o adîncă recunoştinţă.
Dar n-am spus-o.
Am stat pur şi simplu acolo
şi am lăsat-o să vorbească.
- Şi ţi-ai savurat victoria. - Da.
Şi acum ce vrei de la mine?
- Să-ţi fac morală? - Nu crezi că merit?
- Nu. - Dar era atît de dărîmată!
Şi fragilă, şi pierdută…
Ai făcut exact ce trebuia.
Te-a insultat, ne-a insultat pe toţi, şi tu nu eşti sfîntă.
- Nu. - Ştiam asta deja.
În venele acelea curge gheaţă atunci cînd trebuie.
Da.
Trei urale pentru asta!
N-o slăbiţi, doamnă! Mergeţi la deal!
- Doamnă… - Ce e?
E nevoie de dv. la reşedinţă.
Bine.
- Ce se întîmplă? - Nu ştiu, băiete.
S-a întîmplat ceva.
Doamnă…
La locul atentatului s-a dezlănţuit un adevărat iad.
Oamenii s-au aruncat la pămînt, ţipînd, cînd au auzit împuşcăturile.
Reporterii l-au văzut pe John F. Kennedy zăcînd pe burtă, în maşină.
Ţipau bărbaţi şi femei.
A văzut sînge pe capul preşedintelui.
Doar atît ştim deocamdată aici, la Washington.
Pentru moment, vă las să reveniţi la ştirile radio, Londra.
Bună ziua, Londra!
Am aflat adineauri, din Dallas, că preşedintele încă trăieşte,
dar e în stare critică.
Se pare că a fost împuşcat în cap,
iar guvernatorul Texasului, dl Connally, a fost împuşcat în piept.
Dna Kennedy plîngea şi încerca să ţină sus capul soţului ei,
cînd reporterii au ajuns la maşina ce gonea spre spital.
Vicepreşedintele Lyndon Johnson se afla în maşina din spatele preşedintelui.
Preşedintelui Kennedy i se fac transfuzii de sînge,
însă unul dintre cei doi preoţi chemaţi în cameră
i-a făcut ultima împărtăşanie
preşedintelui Kennedy
Dna Kennedy şi dna Connally sunt stupefiate,
dar se află lîngă patul de suferinţă al soţilor lor.
A murit.
Ieri după-amiază tîrziu…
N-ai spus că era foarte nefericită?
În căsnicie…
- Ba da. - …l-a însoţit pe preşedintele împuşcat.
- Cu aceleaşi haine… - Asta e treaba cu nefericirea.
E nevoie doar să se întîmple ceva mai rău,
ca să-ţi dai seama că, de fapt, era fericire.
Poartă aceleaşi haine!
Nu puteau să-i găsească altceva?
E plină de sîngele soţului ei!
Nu, cred că e ceva intenţionat.
…înainte ca trupul neînsufleţit să fie mutat în Rotonda Capitoliului.
Ultimele zile din viaţa primului preşedinte catolic…
Unde pleci?
Lyndon Johnson a depus jurămîntul în avionul prezidenţial,
la nici 100 de minute
după decesul oficial al preşedintelui Kennedy
Îşi începe activitatea ca al 36-lea preşedinte…
- Maiestate… - Michael…
Aş vrea ca tot personalul casei regale să ţină o săptămînă de doliu.
Şi aş vrea să fie tras clopotul la Westminster Abbey.
Doamnă…
Tradiţia impune să fie tras clopotul doar…
…cînd moare un membru al familiei regale.
Ştiu.
Dar aş vrea să fie tras
minut de minut, timp de o oră,
de la 11:00 pînă la amiază.
Da, doamnă.
Americanii se roagă pentru ajutor alături de preşedintele Johnson.
Fie să găsim cu toţii un strop de lumină şi de speranţă
în bezna zilelor ce ne aşteaptă!
Stimată d-nă Kennedy…
Subtitrare: Retail
BluRay Re-sync: BLU DUAINE blu-duaine@outlook.com