Dragul meu baron…
Hai, băieţi!
Dragii mei tovarăşi…
Domnule!
…am parcurs deja o parte din prima etapă a turneului.
Pe loc repaus!
Eu şi ducele am luat avionul şi ne-am îmbarcat pe iaht la Mombasa.
- Ce faceţi? - Foarte bine, dle.
De acolo, am plecat spre Ceylon, trecînd prin paradisiacele insule Seychelles.
Am traversat frumoasa Federaţie Malaya, apoi am pornit spre Noua Guinee.
Cum ducele nu e omul ceremoniei,
preferînd sportul în locul dineurilor şi discursurilor,
pretutindeni unde am mers, am avut micile noastre Jocuri Olimpice.
Hai, băieţi!
Avem la bord sportivi talentaţi:
alergători, vîslaşi, fotbalişti…
I-am învins pe localnici, la limită, pretutindeni.
Dar, în Noua Guinee, mă tem că ne-am găsit cu adevărat naşul.
Scoală-te!
Din fericire, există oricînd crichetul…
Hai, Aldrich!
…cu care nu există îndoială că ne vom lua revanşa…
Schimb de serviciu!
- Aut! - Da!
…în principal pentru că Noua Guinee n-a mai văzut niciodată acest sport.
Seara, aventurile continuă.
În turneele regale din trecut, cînd a fost prezentă regina,
serile au fost ocazii rafinate, toată lumea avînd cele mai alese purtări.
"Nu şi de data asta.
După cum ştiţi toţi, Philip munceşte şi se distrează cu rîvnă
şi nu s-ar opune niciodată micilor plăceri.
Iar în Noua Guinee, am descoperit că nu există conceptul de infidelitate!
Se consideră firesc ca bărbaţii să-şi facă poftele.
Pînă încheiem turneul, cred că vom putea să facem o evaluare calitativă
a locurilor din care vin cele mai minunate femei din lume.
Deocamdată, vă pot spune
că Noua Guinee are femei mai plăcute decît Ceylonul,
pe măsura celor din Malaya!
V-am împărtăşit cu bună credinţă aceste taine.
Ca toate dezvăluirile Clubului de Joi, ele trebuie să rămînă secrete.
Din ofiţerii de la bord, 90% sunt căsătoriţi
şi m-ar omorî dacă ar şti ce scriu!
Se aplică o politică strictă de confidenţialitate.
Ce se petrece în turneu rămîne în turneu!
Dar fiţi liniştiţi, vă voi ţine la curent cu "aventurile" noastre viitoare.
Simt că va fi un turneu de seamă şi bogat în evenimente.
Pe veci tovarăşul vostru, Mike."
Subtitrare: Retail
BluRay Re-sync: BLU DUAINE blu-duaine@outlook.com
Sezonul 2, Episodul 2
ÎN COMPANIA BĂRBAŢILOR
LEGE, NU RĂZBOI
NU RĂZBOIULUI!
Ne-am pus încrederea în clasa noastră conducătoare.
Am pus în mîinile lor această ţară măreaţă!
Şi ei ce fac?
Cum ne răsplătesc încrederea?
Ducîndu-ne la un război ilegal, sub motive false!
O nenorocire ruşinoasă şi necinstită!
Ucigaşii!
Tu! Ce zici de asta? Ruşinea dracului!
Ne duceţi pe toţi la pieire! Ticălosule!
MAREA BRITANIE, UMILITĂ
Invazia a fost un dezastru, Adunarea Generală a ONU e înfuriată,
la fel şi americanii.
Ca urmare, prim-ministrul nostru n-a avut de ales.
A trebuit să ordone imediat încetarea focului şi retragerea.
Fără să fi recucerit canalul Suez.
- Exact. - Deci, totul a fost degeaba?
Mai rău decît degeaba.
Rezervele noastre monetare au suportat pierderi devastatoare.
Prin urmare, piaţa mondială se grăbeşte să scape de lira sterlină.
Situaţia energiei e la fel de proastă.
Benzinăriile au semnalat cumpărători panicaţi
şi ne aşteptăm ca, la intrarea în iarnă, să trebuiască raţionalizat carburantul.
Nu exagerăm dacă spunem că ţara n-a avut din 1939 o săptămînă aşa de proastă.
Pacea şi consensul lăsate de scumpul vostru tată au pierit,
iar reputaţia noastră de decenţă şi integritate în politica externă
a fost distrusă.
Ce e?
Ducele de Edinburgh la telefon, Maiestate.
Măi să fie! Ce premieră!
Din Noua Guinee, doamnă.
- Vă rog să mă scuzaţi. - Desigur. Transmiteţi-i numai bine.
Alo?
Bună, Philip!
Alo? Mă auzi?
Da, te aud!
Nu te aud. Tu mă auzi?
Da!
Te aud.
Alo?
Elisabeta?
Mă auzi?
Philip!
Suntem gata, dle.
Telefoanele naibii!
- Afurisite obiecte! - Eu de asta nu mă obosesc.
Adunarea pe punte pentru apel!
Pe loc repaus!
Aventura noastră a început de numai două săptămîni
şi ne-a purtat deja cale de aproape 32.000 de kilometri.
Călătorim prin colţuri îndepărtate ale lumii,
încercînd să remediem reputaţia ţării noastre,
pe care o distrug în prezent politicienii.
Vreau să vă mulţumesc tuturor pentru profesionalismul
şi pentru disciplina voastră. Sunteţi extraordinari!
Toţi, mai puţin echipa de fotbal…
Apărarea proastă şi lipsa unui jucător talentat pe stînga
au dus la înfrîngerea umilitoare tocmai în faţa Clubului Marinei,
la Port Swettenham!
Aş vrea să mai spun, dacă îmi permiteţi, dle amiral…
Da, domnule.
Pentru mine a fost minunat, în plan personal, să revin pe mare.
Marina Regală a ocupat mereu un loc aparte în viaţa mea
şi, mai mult, în inima mea.
În viaţă există puţine plăceri mai mari decît serviciul pe o astfel de navă.
De aceea, mi-e foarte greu să plec, dar…
Trebuie să iau avionul spre Melbourne ca să deschid Jocurile Olimpice,
unde va trebui să mă port mereu cuviincios,
să strîng mîini, să tai panglici.
Vă asigur că va fi un iad
şi voi număra minutele pînă cînd veţi veni după mine
şi ne vom continua marea aventură!
Pînă atunci, să vă purtaţi bine,
să vă menţineţi în formă…
şi să nu beţi naibii toată berea!
Mulţumim, domnule.
Bravo, băieţi! Bravo, voinicule!
Bine lucrat! Mulţumesc mult.
Bravo!
Foarte deprimantă treaba cu Suezul.
MAREA BRITANIE, UMILITĂ
Atunci nu citi despre ea!
Nu mă pot abţine. Ce-a fost în mintea lor?
Aruncăm o privire pe program?
- Mă va înveseli? - Probabil că nu.
Am eliminat cîte activităţi am putut, dar tot aglomerat a rămas.
Începem cu vizitarea unei mine de uraniu din Teritoriul de Nord.
- Ura! - Paradă agricolă la Sydney.
Apoi o conferinţă a Ligii Militare Imperiale Britanice la Canberra.
Plus garden party dat de guvernator.
- O fericire. - Dar…
am conceput un discurs standard pe care poţi să-l memorezi ca un graur
şi să-l ţii la fiecare etapă.
Australia.
Numele însuşi evocă imagini profund romantice
ale progresului, ambiţiei şi potenţialului.
Se spune că emblema oricărei ţări măreţe e drumul
pe care l-a străbătut îndreptîndu-se spre glorie.
Şi ce drum a avut Australia!
Înţeleg. Deci acela e cuptorul de topit.
De la sosirea aici a primilor exploratori europeni,
aţi suportat mari greutăţi şi crize.
Un popor mai dependent s-ar fi clătinat, ar fi cerut ajutorul ţării-mamă
cîndva esenţială pentru guvernarea lui.
Dar Australia a mers înainte cu curaj.
Asemenea ţinuturilor sale aspre şi uneori necruţătoare,
Australia a arătat
o tărie adevărată şi un curaj adevărat.
În mod admirabil,
aţi dezvoltat toate ramurile vieţii şi culturii voastre
şi, în doar 200 de ani, aţi devenit o civilizaţie unică, individuală,
care se va plasa, cu siguranţă, între cele mai măreţe cunoscute în lume.
Australia!
Excelent discurs!
Bravo!
O cheamă Helen King.
Are 29 de ani şi lucrează la The Age, un important ziar local.
A solicitat o întrevedere cu tine.
S-o primim.
Pentru ce?
Un interviu.
Parcă hotărîserăm să nu dai interviuri.
Aşa e dar, în cazul ei, mă simt îndemnat să fac o excepţie.
- Ai văzut cum mă privea? - Da.
Nu cred că aiurez. Radarul gentlemanului şi tot restul.
Nu.
Plus că ne-a urmat pe tot parcursul turneului. Nu…
Cred că n-am greşi dacă am presupune că ne e prietenă, nu duşmană.
Maşina în care se află Alteţa Sa ducele de Edinburgh
îşi croieşte drum pe splendida pistă roşie,
în această după-amiază plăcută din Melbourne.
Mulţimile sunt în culmea fericirii să-l zărească pentru prima oară pe duce,
care se spune că se bucură din plin de vizita sa în Australia.
Momentul aşteptat e foarte aproape. Ducele îşi ocupă locul în loja regală.
Declar deschise Jocurile Olimpice de la Melbourne,
pentru a sărbători a 16-a Olimpiadă a epocii moderne.
Pare fericit.
În mod atipic.
Ducele zîmbeşte pe fundalul aplauzelor tunătoare şi al miilor de urale…
Da. Foarte fericit.
…care răsună pe stadionul aglomerat.
Poţi să-mi mulţumeşti. A fost ideea mea.
Am ştiut mereu că e o idee bună să-l laşi să strălucească. Singur.
Ce moment magnific!
Da, mamă, mulţumesc.
În Grecia antică, începerea Jocurilor Olimpice
era anunţată de eliberarea porumbeilor călători.
La fel, şi astăzi.
Gata?
- Da. - Da.
- Dnă Parker… Pe aici, vă rog. - Aşteptaţi-mă aici.
Dnă Parker! Cu ce vă pot fi de folos?
Aş vrea să mă despart de soţul meu. Sau, şi mai bine, să divorţez.
- Dacă nu vă supăraţi, din ce motiv? - Pentru că nu-l văd niciodată.
Absenţa nu este un motiv legal pentru divorţ.
Neglijarea?
Nici ea, mă tem. Veţi avea nevoie de unul din cele trei motive grave:
adulter, comportament nerezonabil sau nebunie.
Sunt sigură că a existat adulter.
Vom avea nevoie de dovezi.
Asta nu va fi uşor.
Din cauza serviciului lui.
Mike lucrează pentru ducele de Edinburgh.
- Pe ce post? - Secretar particular.
Înţeleg.
E şi cel mai apropiat prieten al lui. Sunt practic inseparabili.
Sunteţi sigură că asta doriţi?
După divorţ, o femeie poate ajunge foarte izolată.
Poate lucrurile se vor îndrepta dacă suportaţi mai departe.
În opinia mea, aşa e întotdeauna cel mai bine pentru toţi.
Iarba e rareori mai verde.
Mă voi întoarce cînd voi avea dovezi.
- Luaţi petidina? - Da.
Şi pentobarbitalul?
Da, iau pentobarbitalul, dar nu are efect!
Am nevoie de ceva mai puternic.
Nu există niciun preparat mai puternic.
PENTOBARBITAL
Adevărul e că, la capitolul farmacologie, am mers cît de departe puteam.
Am toată compasiunea pentru afecţiunea dv., dle prim-ministru,
şi înţeleg pe deplin nevoia de odihnă
dar, date fiind dificultăţile cu care se confruntă acum ţara,
nu credeţi că aveţi responsabilitatea
de a vă îndeplini îndatoririle încă puţin timp?
I-am pus medicului aceeaşi întrebare, doamnă, dar a insistat.
După părerea lui, mă aflu la limita extremă a rezistenţei omeneşti.
Dar ţara va fi pe mîini bune.
Dl Butler va prelua conducerea în lipsa mea,
dl Head va supraveghea retragerea trupelor noastre din Egipt,
iar dl Macmillan va supraveghea…
situaţia economică.
Criza economică.
Cît timp credeţi că veţi lipsi?
Nu prea mult, doamnă.
Cîteva săptămîni.
Atunci…
Presupun că veţi putea fi contactat oricînd.
Le subliniez mereu acest lucru secretarilor mei personali.
Da, sunt plecată, dar Windsorul e la cîţiva paşi.
La fel şi Norfolkul.
În comitatul Durham, nu-i aşa?
Reşedinţa dv. de familie.
Jamaica, doamnă.
Reşedinţa dv. de familie?
Acolo mi-a recomandat medicul să merg.
A precizat Jamaica?
A precizat soare. Soare tropical.
După părerea lui, viaţa mea poate depinde de acest lucru.
Ce crezi că ar prescrie pentru noi, ceilalţi?
Dle prim-ministru…
Maiestate…
Nu te supăra!
Lucrezi acolo, nu-i aşa?
La Clubul de Joi, în calitate de chelneriţă.
- Cine vrea să ştie? - Mă cheamă Eileen.
Ai un minut liber?
Cu ce te pot ajuta?
Aş vrea să-mi spui ce se petrece…
înăuntru.
- Eşti cumva reporter? - Nu, nicidecum.
Doar soţia unuia dintre membri şi mama copiilor lui.
Poate îl cunoşti. Îl cheamă Mike.
Sunt foarte mulţi domni.
Mike Parker.
Îl cunoşti, nu-i aşa?
Mike n-ar fi scăpat ocazia.
Eşti exact genul lui.
Uite, într-o zi, vei fi şi tu măritată
şi sper sincer să faci o alegere bună.
Dar dacă nu va fi aşa şi găseşti un bărbat care te face nefericită,
atunci, ca femeie, ţi-aş dori
să ai posibilitatea să-l părăseşti uşor şi fără suferinţă.
Aşa că, dacă-mi poţi spune ceva, orice care să-mi uşureze plecarea…
Regret, dnă Parker, dar nu ştiu nimic despre soţul dumitale.
- Poftim adresa şi numărul meu de telefon. - Mă scuzaţi! Faceţi loc!
Aşa…
În caz că-ţi vine în minte ceva.
- Mai vrem două Martini. - Bine.
Lily!
- Martin. - Ai un minut, Michael?
Cred că e important.
Intră!
Să recapitulăm totul, de la capăt.
Da, provenienţa acestui zvon e cît se poate de misterioasă.
- Sora ta… - Cumnata.
…a luat prînzul cu mătuşa ei, care tocmai petrecuse weekendul la…
Castelul Cholmondeley.
Un alt oaspete de acolo este partenerul de bridge…
…de tenis.
…al avocatului
pe care l-a vizitat Eileen Parker.
Cred că asta e.
Asta înseamnă deja jumătate din ţară.
Şi toţi aceşti oameni ştiu acum că dna Parker vrea să divorţeze?
Da.
Regretabil.
Zvonul va fi greu de controlat.
Şi… care sunt lucrurile de care se plînge dna Parker?
Neglijare, purtare nerezonabilă
şi infidelitate.
Simple bănuieli de soţie, nimic concret,
dar cred că a fost menţionat un club de prînz
la care comandorul Parker şi ducele de Edinburgh sunt…
Nu-mi spune! Vizitatori frecvenţi.
De fapt, membri fondatori.
Urmăreşte cu atenţie treaba asta.
Cu mare atenţie.
- Jane, trei copii la indigo, te rog. - Desigur.
Mulţumesc.
- Vă rog… - Doamnă…
- Aveţi grijă. - Mulţumesc.
- Gata, domnule? - Desigur.
Alteţa Sa, ducele de Edinburgh.
- Mulţumesc că m-aţi primit. - N-ai pentru ce.
Păi…
Vă rog să aşteptaţi puţin, cît îmi instalez aparatura.
- Te rog… - Mulţumesc.
- Voi aşeza un microfon aici. - Te pot ajuta?
Nu e nevoie, mulţumesc.
Bun, cred că asta e tot.
Bine, atunci eu… vă las să vă vedeţi de treabă.
Mulţumesc, Michael. Te rog!
Mulţumesc.
Eu sunt pregătit.
N-am putea începe fără un comentariu
privind situaţia din Egipt şi reacţiile internaţionale.
De ce nu?
Pe străzile Londrei au loc ample demonstraţii,
Eden a cedat la presiunile internaţionale şi a cerut încetarea focului.
Nu credeţi că e un moment important pentru ţara dv.?
Poate că da, dar nu voi comenta aceste lucruri.
- De ce nu? - Nu e treaba mea.
Nu asta fac membrii familiei regale.
Dar aveţi negreşit opinii.
Desigur, nu sunt legumă, dar…
opiniile mele în chestiunile de acest gen rămîn personale.
Apare întrebarea poziţiei Marii Britanii în lume.
Sunt sigur că Marea Britanie nu va avea probleme.
Aici, percepţia este că Marea Britanie a fost umilită public.
Avînd vederi surprinzător de progresiste, acest lucru vă îngrijorează negreşit.
Am vederi progresiste?
Nu credeţi?
Televizarea încoronării, susţinerea modernizării…
Sunt lucruri de bun-simţ.
Pentru un om progresist, pregătit să facă schimbări.
Să spunem doar că am învăţat devreme
că e înţelept să nu iei drept nimic de-a gata.
Vă referiţi la familia dv.,
care a fost silită să părăsească Grecia la revoluţie.
Bunicul dv. a fost împuşcat, tatăl dv. a fugit ca să evite împuşcarea.
Da. Corect.
Vedeţi? Sunt atîtea lucruri pe care lumea nu le ştie despre dv.!
Te pot asigura că multe au fost înflorite.
- Adevărul e, în realitate, plictisitor. - Plictisitor?
Fuga dv. din Corfu într-o ladă de portocale?
Apoi o copilărie în exil, mereu pe drumuri.
"Exil" e un cuvînt prea tare, prea încărcat afectiv.
Aşa a fost pentru toţi. Făceai ce trebuia.
Dar cu siguranţă n-a fost uşor.
Trauma exilului a fost cea care a declanşat boala mamei dv.?
Care boală?
Informaţiile pe care le am spun că a suferit o cădere nervoasă.
Nu i-a fost uşor.
Dar a făcut ce trebuia.
A fost internată, nu-i aşa? Într-o instituţie.
Apoi tatăl dv. a părăsit familia şi a fugit cu amanta lui.
Nu ştiu ce ai citit sau cu cine ai discutat,
dar şi mama, şi tatăl meu au fost foarte activi
în viaţa tuturor copiilor lor.
Nu e adevărat că nu v-aţi văzut tatăl în ultimii săi şase ani de viaţă?
Ca să rămînem prieteni, să trecem la altceva.
Bine.
Vă pot întreba despre studiile dv.?
"Domnule?"
Domnule.
- Ce e cu ele? - Şi ele au fost neobişnuite.
Am urmat o şcoală cu internat britanică. Nu văd ce e neobişnuit în asta.
O vreme, dar apoi aţi fost retras şi trimis la şcoală în Germania.
Acolo locuiau surorile mele.
- Surorile dv. naziste. - Hristoase!
Una din ele era soţia unui prieten apropiat al lui Hitler.
Am studiat în Germania mai puţin de un an, apoi m-am întors în Regatul Unit.
Ce încerci să sugerezi? E foarte clar în ce tabără m-am aflat.
Faptele mele din război vorbesc de la sine.
Spun doar că trecutul dv. e mai interesant şi mai complex decît îşi imaginează lumea.
- Chiar îşi imaginează ceva? - Cred că sunt curioşi.
Iată un bărbat frapant, arătos,
care păşeşte lîngă cea mai faimoasă femeie din lume.
Oare cine e?
Nu-mi place să dezamăgesc
dar e, de fapt, un bărbat obişnuit,
care duce o viaţă ce poate părea destul de ciudată, privită din afară
dar, din interior, nu se deosebeşte de a niciunui alt om.
Nu cred că semănaţi prin nimic cu vreun alt om.
De la o vîrstă fragedă aţi rămas practic orfan.
Sora dv. preferată, Cecile, şi ea nazistă, a murit într-un accident aviatic…
E cazul să trecem la altceva.
Ce impact au aceste lucruri?
E genul de traumă care influenţează, fără îndoială,
cum sunt crescuţi copiii dv. şi viitorul rege al Angliei.
Ajunge!
Cred că oamenii au dreptul să-şi cunoască liderii, nu?
Mai ales pe cei care nu pot fi înlăturaţi prin alegeri libere şi corecte!
Să nu mai laşi niciodată vanitatea să mă învingă!
Hristoase!
Kensington 8953. Alo?
Ne-am întîlnit…
de cîteva ori.
În… diferite locuri.
După aceea…
îmi vorbea despre munca lui.
Despre anturajul lui.
N-a menţionat o soţie.
Nici copii.
Îmi pare foarte rău.
Dacă-ţi pare rău cu adevărat şi vrei să-mi faci viaţa mai uşoară…
Desigur!
Vom avea nevoie să dai o declaraţie oficială
şi să depui mărturie la tribunal.
Nu pot. Mi-aş pierde serviciul, reputaţia.
- Mă tem că asta cere legea. - Nu!
Nu.
Atunci, pentru ce mi-ai telefonat şi ai acceptat să vii astăzi aici?
Ca să dai culoare coşmarurilor mele?
Îmi pare rău.
Sursele mele spun că dna Parker chiar a adus o chelneriţă
de la Clubul de Joi la avocatul care se ocupă de divorţ.
Înţeleg că, de această dată, chelneriţa nu a furnizat probe concrete,
ci doar speculaţii.
Dar, evident, suntem la limită.
Martin, povestea asta nu are voie să meargă mai departe nici cu un pas!
Nu.
Dacă dna Parker reuşeşte să obţină divorţul,
presa va face presupunerea deloc nerezonabilă
că orice a făcut locotenent-comandorul Parker
a făcut şi ducele de Edinburgh.
Nu vrem să circule cuvinte precum "infidelitate" şi "divorţ".
Nu.
Indiferent dacă acuzaţiile conţin sau nu vreun adevăr,
ar distruge integritatea căsniciei cuplului regal
şi monarhia ar fi periclitată.
Ai vreo idee?
Pe loc repaus!
Bun, ne-am încheiat îndatoririle de adulţi.
Jocurile Olimpice au început, domnilor.
Aşadar, acum ne putem ocupa de chestiunea importantă: turneul nostru!
Avem nouă săptămîni pînă la sosirea acasă.
În acest răstimp, vom vizita cele mai izolate locuri din Commonwealth,
dar sunt încîntat să vă anunţ că, în acest interval,
vom fi fără reporteri!
Vom fi fără fotografi!
Vom fi în afara privirilor lumii!
Ca urmare, Michael are o propunere.
Mulţumesc. Aşa, domnilor!
Aş vrea să propun un concurs întrucîtva neobişnuit,
la care sunt sigur că n-aţi mai participat:
un concurs de lăsat barbă!
Li s-a dat o dispensă specială celor vreo doisprezece dintre noi
care au barbă să şi-o radă.
Ei vor forma juriul pentru eforturile celorlalţi. Bine?
Da!
- Hip, hip! - Ura!
- Nu e ceva ce n-aţi mai văzut! - Acum nu se vede, Bill.
În infinita lor înţelepciune, autorităţile au decis
că ar dori să ţii un discurs de Crăciun.
Poftim?
Cui? Echipajului de pe vas?
Nu.
Jumătăţii de miliard de oameni ai Commonwealth-ului.
De la biroul lordului şambelan.
Vor să ţii un discurs-pereche cu cel al reginei.
O mie de cuvinte, preferabil pe ton înălţător şi creştinesc,
cu cît mai multe referiri
la importanţa familiei şi sacralitatea căsniciei.
Şi dacă nu vreau?
Mă tem că nu s-au prevăzut măsuri
pentru cazul în care vei avea o părere despre asta sau orice altceva.
În virtutea importanţei,
discursul vostru va fi difuzat al doilea, la ora obişnuită, 15:00.
Cu toate acestea, în dimineaţa de Crăciun,
ducele de Edinburgh ar trebui să fie la Graham Land,
în Peninsula Antarctică, aflată cu zece ore în urma noastră,
astfel că va trebui să se trezească în zori ca să-şi ţină discursul.
Pot să întreb de ce ţine un discurs?
Doamnă?
Nu e un lucru obişnuit, nu?
Nu. E un lucru excepţional.
Părerea a fost, cred,
că, întrucît Maiestatea Voastră şi Alteţa Sa
n-aţi mai fost văzuţi împreună în public de foarte mult timp,
dacă aţi fi cel puţin auziţi împreună…
Înţeleg, poporul s-ar putea linişti că totul e încă bine.
- N-aş merge atît de departe. - Eu aş merge.
Şi ideea mi se pare bună.
Mulţumesc, Michael.
Pot să te întreb,
din pură curiozitate,
care a fost perioada cea mai lungă de despărţire între dumneata şi lady Adeane?
Trei săptămîni, cred.
Înţeleg. Şi ai spune că v-aţi bucurat sau aţi suferit ca urmare a despărţirii?
Nu ne place prea mult, doamnă.
Helen, în special, crede
că nu iese nimic bun din despărţirea unui cuplu,
că soţul şi soţia trebuie să fie împreună.
Da, fireşte.
Doamnă…
- Brown! - Da, domnule.
Care-i treaba?
HMAS Warreen, vas australian de patrulă, a emis un semnal SOS.
A găsit un vas de pescuit rămas fără motor, în derivă.
Cu un bărbat viu, mai să se înece încercînd să repare coca.
Are coaste rupte şi poate plămînul perforat.
Warreen nu are medic la bord.
- Omul e pe moarte. - Suntem cel mai aproape?
Un cargobot francez e la 5 km mai departe.
Noi suntem cel mai aproape.
Fixează cursul!
Întoarce!
Schimb cursul.
Nouăzeci de grade.
Ridicaţi!
Sus! Ridică!
Uşurel!
Curelele.
Pe loc repaus!
L-am pescuit din apă, plutea lîngă vasul lui.
Restul echipajului s-o fi înecat.
Nu exista jurnal de bord. Nu ştim cine e sau de unde.
Nu contează cine e sau de unde.
A fost căpitanul unui vas. E singurul lucru care contează.
- Trebuie o perfuzie cu ser fiziologic. - E de-al nostru.
Imediat! Hidratare! Acum!
E imposibil, domnule.
De ce?
Suntem într-un turneu oficial, avem un program strict.
Ca să ducem omul înapoi de unde o fi venit
ar însemna să mergem într-o direcţie cu totul greşită.
Am pierde zile din program, poate o săptămînă.
Putem recupera timpul.
Omul e norocos că l-am salvat.
Îl vom lăsa pur şi simplu la următoarea destinaţie şi gata.
Va fi despărţit inutil de căminul lui.
Se va trezi într-o ţară străină, cu o limbă străină, departe de familie.
Nu e grija mea.
Alt vas, cu îndatoriri mai mărunte, va avea timp pentru astfel de…
binefaceri sentimentale.
Ne-am încheiat îndatoririle importante, mergem spre casă.
Suntem practic un vas de croazieră proslăvit,
cu un surplus generos de combustibil şi timp.
În calitate de contraamiral, decid că nu.
Iar eu, ca amiral al flotei, decid că da.
Există o singură persoană
la comanda vasului.
Contraamiralul.
Dacă v-aţi aminti instrucţia dv. în marină,
aţi şti acest lucru.
Întîmplător, mi-o amintesc!
Am avut posturi de comandă pe distrugătoare, în război.
Acelaşi război pe care dumneata cred că l-ai petrecut pe uscat.
N-am abuzat niciodată de privilegiile mele şi nu vreau să încep acum,
dar acesta e iahtul regal.
Mă aflu pe el reprezentînd Coroana
şi-ţi cer să-l întorci şi să-l duci pe acest om acasă.
Dragii mei prieteni, după 20 de săptămîni palpitante pe mare,
în care am vizitat cinci continente şi am parcurs multe mii de kilometri,
vă anunţ cu bucurie că am păstrat cea mai mare aventură pentru final.
Iahtul regal Britannia a devenit vas de salvare.
Am pescuit din apă un marinar naufragiat.
L-au operat străluciţii noştri chirurgi,
apoi ne-am abătut din drum ca să-l redăm căminului, familiei şi semenilor lui.
Ce semeni!
Ce familie!
Ce cămin!
Dacă voi, membrii Clubului de Joi, vă săturaţi vreodată
de vieţile voastre terne şi pustii din Londra,
vă propun mutarea imediată la discretele popoare insulare
cuibărite în jurul Tongăi.
Aici, omul ajunge, cu siguranţă, cel mai aproape de raiul pe Pămînt.
"Nicăieri n-am fost primiţi ca aici
şi nici n-am mîncat atît de bine.
Niciodată n-am trăit o atît de mare înclinaţie
spre eliberare de restricţii şi desfătare.
Şi nicăieri altundeva pe Pămînt,
pe care l-am străbătut pînă acum aproape palmă cu palmă,
n-am mai întîlnit
femei atît de frumoase."
"Aceste cîteva zile au fost cu adevărat cele mai remarcabile.
Cu cea mai mare neplăcere…
după trei zile petrecute aici, ne smulgem şi plecăm,
fiecare dintre noi îndrăgostit
şi nu doar puţin, ci profund."
E scrisul soţului tău, nu-i aşa?
Ai spus că ai nevoie de dovezi.
Ce fac ei nu e turneu regal,
ci o petrecere a burlacilor de cinci luni.
Tîrfe în fiecare port.
Mult noroc!
Mulţumesc!
- Crăciun fericit! - Asemenea, Maiestate!
- Bună! Mulţumesc. - Slavă Domnului!
Gata, voi doi!
Bun. Acum…
Mulţumesc.
Edward!
E o plăcere să te văd.
L-ai scris?
Încă nu.
Aştept să-mi vină inspiraţia.
Pot să sugerez platitudini entuziaste despre Crăciun şi Commonwealth?
Asta vor ei să spun.
Ideea e, ce vreau eu să spun.
Corect.
- L-ai prins? Postul naţional? - Aproape, domnule.
Unde anume e Philip?
- Din cîte ştiu, la Graham Land. - Unde e asta?
Dickie, unde e Graham Land?
În Antarctica. Nu?
Asta e la nord sau la sud?
- La nord. - Nu spune prostii, mamă, e la sud!
Ştie cineva cu adevărat?
Da, pentru că Arctica e în nord,
aşa că Antarctica e în ne-nord, nu-i aşa, Dickie?
Ce e "ne-nord"?
Intră!
- E timpul. - Bine.
- Maiestăţile Voastre, Alteţă… - Copii!
Acum, un anunţ de Crăciun al Alteţei Sale ducele de Edinburgh.
Bună dimineaţa!
Aici Britannia.
Vă vorbesc de la capătul Pacificului de Sud,
la 59 de grade latitudine sudică şi 60 de grade longitudine vestică.
Ca să găseşti acest loc, întorci globul cu susul în jos.
Cîţiva dintre noi, cei de pe iahtul regal, chiar se simt cam cu susul în jos,
fiind mai departe de casă ca niciodată.
Izolarea acestui loc îi oferă omului
un prilej valoros de a se gîndi…
la propria sa viaţă,
la propriul său modul de viaţă.
Am călătorit prin lume şi am văzut tot felul de triburi,
societăţi şi culturi.
Am avut dispute nesfîrşite despre cele mai bune sisteme
de guvernămînt sau de justiţie sau cele mai interesante religii,
şi foarte multe din cele văzute ne-au uluit şi impresionat.
Fireşte, asta ne-a făcut să ne examinăm viaţa
şi felul în care trăim noi,
lucrurile cu care ne-am obişnuit.
E chiar Philip, nu cineva care se dă drept Philip?
- De ce? - Vorbeşte straniu. Cu totul altfel.
Iată-mă aici, la aproape 16.000 km de Londra,
înconjurat de ape pustii…
Viaţa pe o navă e frumoasă,
darpoate fi şi solitară.
Noi, marinarii, suntem laolaltă…
Dar fiecare dintre noi e singur.
Mi s-a cerut să-ţi spun că sunt pregătiţi pentru tine.
Bine.
Schimbări de ultima clipă?
- Cam aşa ceva. - Te pot ajuta?
Nu. Mulţumesc.
Puterea semnalului e bună.
Departe de mine gîndul…
Să văd dacă pot unge roţile.
Avem undă verde de la sediul BBC.
Vă aşteptăm, doamnă.
Da.
Crăciun fericit!
Crăciun fericit, Maiestate!
Marea Britanie şi Commonwealth-ul o vor asculta acum
pe Maiestatea Sa regina.
Mulţumim. Doamnă…
S-a făcut încă o dată schimb de urări de Crăciun în lumea întreagă,
purtate pe aripile invizibile
ale ştiinţei secolului al XX-lea.
Dintre numeroasele mesaje primite din toate colţurile Commonwealth-ului,
niciunul nu ne-a făcut mai mare plăcere
decît acela al soţului meu…
din regiunile izolate şi singuratice ale Antarcticii.
Lui îi spun:
Din partea tuturor membrilor familiei tale, adunaţi astăzi aici,
cele mai alese urări ale noastre se îndreaptă către tine, pe Britannia.
Aici te aşteaptă o familie mare şi foarte unită.
Şi te va aştepta mereu, oriunde te-ai afla.
Aş vrea să-mi exprim recunoştinţa faţă de locuitorii Commonwealth-ului
ale căror eforturi, în măreţele noastre oraşe…
Aminteşte-ţi mereu că ai o familie.
Aici erai!
Eşti bine?
Sunt bine.
Discursul ei…
Ce-i cu el?
Emoţionant.
Neaşteptat de emoţionant.
M-a surprins.
Ar trebui să mărturisesc chiar că simt puţin…
Dor de casă?
Da.
Bine…
Subtitrare: Retail
BluRay Re-sync: BLU DUAINE blu-duaine@outlook.com