EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
10. DESEMBER 1936
...og så svinger jeg deg rundt slik...
- Elskling! - Litt smidigere.
Og så kommer vi meget, meget tett sammen.
Hertugen og hertuginnen av York, Deres Majestet.
Jeg vil ikke treffe henne. Kun min bror.
- Du har tatt en beslutning, formoder jeg. - Det har jeg.
Og jeg er redd du ikke vil takke meg for dette.
- Er hun virkelig verdt det? - Jeg elsker henne av hele mitt hjerte.
Naturligvis. Men høyere enn ditt eget... land?
Høyere enn din egen familie, høyere enn din egen bror?
Ja.
Du vil klare deg fint.
Du har en kone ved din side og flere arvinger å ta av.
Døtrene mine.
Dette vil gjøre dem sønderknust.
Om du nå trekker deg, vil jeg aldri se hverken deg eller det kvinnfolket igjen.
Her står vitterlig broder mot broder.
Så betal meg for det, broder,
og jeg vil forsvinne for godt.
Ms. McDonald. Hans Majestet har bedt om å få snakke med de to prinsessene.
Greit. Bli med meg, jenter.
Lilibet.
Margaret.
Onkelen deres har sviktet oss alle.
Han lot kjærligheten gå foran familien.
Nå vil jeg at dere skal love meg én ting:
At dere aldri noensinne skal tillate at noen eller noe
får gå foran hverandre.
Viktigere enn noe annet er det at dere er søstre,
som aldri må svikte hverandre.
Forstått?
Aldri.
- Gratulerer med dagen, Margaret. - Takk!
Så, jeg har gjort som dere ba om og ventet i to år.
Men nå som jeg er femogtyve,
og står fritt til å bestemme hvem jeg vil gifte meg med, er det med stor glede...
Takk!
...med stor glede og stolthet jeg kan meddele at jeg stadig er tro mot Peter.
Jeg har holdt min del av avtalen.
- Nå håper jeg at du vil overholde din. - Selvsagt!
- Gratulerer! - Gratulerer med dagen, vennen!
Takk for det!
- God ettermiddag, ma'am. - Ja, takk, Michael.
Et par mindre anliggender:
En forespørsel fra vår nabo, kaptein Farquharson,
om å få leie noen av Balmorals jaktområder for skoghøns,
i bytte mot de målene vi fikk leie av ham i fjor.
Jeg har snakket med hovedforpakteren,
og han rådet oss til å undersøke reir- forekomstene før vi gir et endelig svar.
Ja, det virker meget fornuftig.
Samt et kort fra borgermesteren i Easter Ross, som fyller sytti dette året.
Han har ikke vært helt frisk i det siste?
Nei, han fikk slag tidligere i år, men er i bedring nå, heldigvis.
Så bra.
Det var alt jeg hadde, ma'am. Har De noe å ta opp?
Ja. En begjæring om straks å innlede prosessen
med å få hentet oberst Townsend tilbake til hjemlandet.
Ma'am?
Som du vet, er min søster nå fritatt fra Det kongelige ekteskapsvedtaket,
og trenger ikke lenger mitt samtykke for å gifte seg.
Ja, nemlig.
- Hva er det du unnlater å si, Michael? - Vel, der gjenstår fremdeles ett hinder.
Det andre leddet i ekteskapsvedtaket.
At Hennes Kongelige Høyhet har fylt 25, betyr bare at hun har nådd en alder
der hun kan underrette om eventuelle planer om å inngå giftermål.
Ikke at hun står fritt til å gifte seg.
Hva?
Vel, hvis begge husene i Parlamentet går med på det,
og bare da, og etter en prøveperiode på tolv måneder, kan giftermålet finne sted.
Ethvert ekteskap som blir inngått på tross av disse reglene,
ville blitt ansett som ugyldig.
Hvorfor ble jeg aldri opplyst om dette?
Hvorpå jeg håper at du svarte...
"Forskriften har bestandig vært der, ma'am, i svart på hvitt."
Ja, men ingen gjorde meg oppmerksom på den eller sa noe.
Dette vil bli meget vanskelig.
Jeg er lei for det.
Jeg må si at jeg synes vi har latt henne havne i en meget kinkig situasjon.
Dronningmoren trodde alltid at to års adskillelse ville være tilstrekkelig
til at prinsesse Margaret mistet interessen for Townsend,
så det hele simpelthen ville forsvinne, men hun har ikke det, og det har ikke det.
Om noe, så er dronningens dilemma oppi det hele kun blitt mer overhengende.
Enten så setter hun foten ned og forbyr hele ekteskapet, noe som vil
vende de to søstrene mot hverandre og splitte kongehuset i to fraksjoner.
Eller så tillater hun ekteskapet, for bare å etablere seg selv på en kollisjonskurs
med den statskirke som hun selv er overhode for.
La meg tenke litt nærmere på saken, så kan vi snakkes mer i morgen.
- God natt, Michael. - Takk, sir.
Ta en mark!
- Hva? - En av markene!
Bruk fingrene, kom igjen nå. Det er bare mark, de biter ikke!
Sånn, ja! Flink gutt!
- Den spreller! - Selvsagt spreller den; det er en mark!
Den slutter å sprelle når du får den på kroken.
Jeg tenkte det kunne passe med én uke fra mandag.
Hva da?
Å komme med en offentlig kunngjøring omkring forlovelsen.
Kunne jeg be deg om å utsette det litt? Bare en kort stund til?
Alt er i orden, ikke bekymre deg. Det har bare oppstått en liten hodepine.
"En liten hodepine"?
Bare en liten formalitet som ingen hadde fortalt meg om.
- Det vil ta litt lengre tid enn forventet. - Jaha? Men vi har allerede ventet i to år!
- Ja. - Og Peter har måttet lide slik.
- Jeg vet det. - Ventende som en annen martyr!
Og måttet isolere seg, uten å kunne treffe noen eller snakke med noen.
Jeg har grått ned i puten hver eneste kveld, og talt dagene. Og hvorfor?
For å gjøre deg en tjeneste!
- Jeg er klar over det! - For å spare deg pinligheter og bryderi.
Jeg er klar over det, og jeg har tenkt å ta hånd om dette.
Jeg burde nok aldri nevnt det i første omgang.
Vi løfter den opp på tre, er du med? Én, to, tre... og kast!
Kom igjen, la oss prøve igjen. Hold denne, er du grei...
- Men jeg prøver jo! - Ja, men så prøv hardere!
- Det er vanskelig, pappa! - Nei, det er det ikke!
Kom igjen! Om du ikke prøver igjen, vil du aldri få fanget noe.
Som han overstyrer den stakkars gutten.
Han kan være veldig snill også.
- Og han er kjempeflink med Anne. - Hit, og så tilbake hit igjen, og kast...
Jeg synes fortsatt at han er for streng med ham.
Han lar sine egne frustrasjoner gå utover et uskyldig barn.
Jeg spiste lunsj med Tommy Lascelles i forrige uke, og vi var enige om
at Philip ennå ikke har slått seg til ro, og strever med å leve i skyggen av deg.
Kom igjen nå, Charles. Dette klarer vi. La oss gjøre ett forsøk til.
Tommy kom med et interessant forslag.
Der! Du klarte det!
- Jeg tok en, mamma! - Godt gjort!
Har du lagt merke til noe rart ved barna våre?
Lagt merke til hva da?
- De er blitt skapt bak frem. - At det var?
Vel, vi har fått en gutt til datter, mens vår stakkars sønn er en jente.
- Ikke vær tåpelig. Han er bare følsom. - Har du sett hvordan han fisker?
Som en jente!
Hva er i veien? Du virker fordypet i egne tanker.
Ja. Jeg har problemer som involverer Margaret, og mamma har blandet seg.
- Overraskende nok. - Ja, i tillegg til alt det andre.
Ville du hatt skrekkelig mye imot å dra til Australia?
- I anledning hva da? - For å åpne De olympiske leker.
De olympiske lekene er i november, er de ikke? Du kan ikke dra i november.
Nei, jeg mente ikke sammen med meg. Du vil dra alene og opptre i mitt sted.
Jeg skjønner. Hvem sin idé var dette?
Har det noe å si?
- Går du med på det? - Nei, jeg blir borte månedsvis.
- Noen uker. - Borte fra deg, og borte fra barna.
- Ja, men går du med på det? - Nei!
- Men de vil jo bare se deg trives. - Ingen bryr seg om hvorvidt jeg trives.
Jo, det gjør de! De vil se deg avslappet og tilfreds.
De vil se deg lykkelig, avslappet og tilfreds. Meg vil de ha til å forsvinne.
De tror bare du ville ha godt av oppmerksomheten.
- Og å aldri komme tilbake. - Nei, å komme tilbake som...
Hva da? Bare si det!
Bare si det! "En ny mann"?
Nei, ikke det.
Hva da, i så fall?
Velg deg et adjektiv!
Ja, greit nok.
Forandret.
Prinsesse Margaret, nummer tre i arverekken til den britiske tronen,
har nå fylt 25 år og har med det full myndighet over sitt eget liv.
Presse og skuelystne stimler sammen, uforferdet av de offisielle uttalelsene
om at det så langt ikke er planlagt noen kunngjøring omkring prinsessens fremtid.
Vår nye statsminister rakk knapt tilbake fra Kairo før han dro videre til Skottland
for å underrette dronningen om den siste utviklingen rundt Nasser.
Mr. Eden! Håper De er kommet for å diskutere prinsesse Margarets bryllup!
GIFT DEG MED HAM, MARGARET!
- Margaret! - Å, hei sann!
Hvor har du tenkt deg? Statsministeren er kommet.
Jeg vil legge meg nedpå. Jeg har tenkt å forbli i sutremodus resten av uken.
- Nei, huff da. La meg gjette: min kone? - Jepp.
- Slipset ditt. - Takk skal du ha.
Det er ikke lett. Jeg er også litt lei av henne nå, for å være ærlig.
Hvorfor det? Hva har hun gjort mot deg?
Ikke spør engang. Skaper hun vanskeligheter for deg og Peter?
- Hun vil at vi skal utsette forlovelsen. - Vel, der får dere som fortjent.
Dere virker altfor lykkelige og altfor forelsket.
- Gjør vi? - Ja.
Det er enklere å være forelsket i noen som ikke er der, eller hva?
Ja. Kan hende er det derfor hun vil sende meg bort. Opp med humøret!
- Takk. - Takk.
Har De meg unnskyldt?
EDEN TREFFER NASSER I KAIRO
- Statsministeren, Deres Majestet. - Ja.
Jeg stod akkurat og leste om problemene med oberst Nasser.
Har avisene overdrevet situasjonen noe fryktelig?
I særdeles betydelig grad, ja.
Jaså, ja. Vel, du får gi meg alle detaljene mens vi kjører.
Heller enn å ha vår audiens på kontoret, kan vi få oss litt frisk luft.
Du må ha behov for en spasertur etter den reisen.
Har du noen egnede yttersko?
Kalosjer, ma'am.
Du vil nok trenge noe mer solid enn som så. Kom igjen!
Hun hoster litt, er jeg redd.
Vi har hatt litt trøbbel med drivstoffpumpen.
Fortell om oberst Nasser.
Vel, problemene begynte i det øyeblikk vi landet i Kairo.
Da jeg gikk av flyet, ga jeg en uttalelse på arabisk til de lokale journalistene.
Snakker du arabisk?
Særdeles haltende. Jeg studerte det ved Oxford.
Vær hilset! Det gleder meg å være her i Kairo
i anledning mitt møte med oberst Nasser.
Vi vil nå fortsette våre diskusjoner angående finansieringen
av hans storslåtte prosjekt, Aswandammen.
Han snakker godt arabisk.
Veldig godt.
Altfor godt.
Jeg skulle trodd at obersten ville la seg sjarmere av dette?
Tvert imot.
Den aftenen ble det holdt en middag på ambassaden vår.
- Han stilte i uniform. - Militæruniform?
Ja.
Men i hvilken hensikt?
En skulle tro at han ville forholde seg til festinvitasjonen og komme i smoking.
Han stilte som om vi hadde invitert ham til kamp, og oppførte seg også deretter.
Deres Eksellense statsminister Eden.
Er det noe som ikke er som det skal?
Ingen hadde fortalt meg at aftenens kleskode var gallaantrekk.
Det gjør ingenting, sir. Det er jo bare en dress.
Men feil dress, like fullt.
Jeg oppfattet at han syntes det var pinlig og ville unngå ytterligere forlegenhet,
hvorpå jeg forsøkte å lempe på situasjonen.
Om jeg var like høyt dekorert som Dem, sir,
ville jeg ustanselig båret uniform. Ja, jeg ville aldri tatt den av!
Tror De at jeg ikke er klar over det?
At De ble tildelt militærkorset, for tapperhet i strid på land,
etter første verdenskrig.
Og at De, i en alder av 21, ble tidenes yngste brigadermajor i den britiske hær.
De er altså langt høyere dekorert enn jeg er...
...kaptein Eden.
Samme kveld hevdet radiostasjonen Egypts stemme, som sender fra Kairo,
at Nasser med overlegg var blitt ydmyket av de diktatoriske britene.
Huff da. Det kan kanskje være verdt å strekke seg for å komme dem i møte?
Det gjør vi da også, ma'am.
Vi strekker oss så langt vi bare kan for å medfinansiere dette damprosjektet.
Det er et par ting som kan trenge avklaring her hjemme også.
Min søsters forlovelse.
Dette var yndlingsstedet deres.
De pleide å ri sammen ut hit...
...og legge ned én enkelt sten for hver gang de møttes.
Jeg tenkte det kunne være et perfekt sted for å diskutere dette anliggendet.
Du skjønner, jeg har gitt min søster en forsikring
om at så lenge hun ventet til hun ble 25, kunne hun gjøre som hun lystet.
Nå har jeg oppdaget at dette ikke stemmer,
og at hun må vente et helt år på Parlamentets godkjennelse.
Hvilket ikke er det samme som jeg opprinnelig fikk opplyst.
Nemlig.
Og jeg må dessverre meddele at selv om hun skulle be om en slik godkjennelse...
...så kan jeg ikke garantere at hun ville få den.
Hvorfor ikke?
Fordi tanken fremdeles blir møtt med motstand av så mange.
Fra et religiøst standpunkt.
Så gi meg råd.
Oberst Townsend vil meget snart forlate Brussel og vende tilbake til hjemlandet,
etter å ha gjort nøyaktig slik vi forlangte av ham.
Hvordan kan jeg holde det løftet jeg ga mens jeg kjente kun halve sannheten?
La meg ta tempen på hvordan stemningen er i kabinettet.
Vi må ikke glemme at tidene forandrer seg.
Og det samme gjør morallovene.
Hele landet er i forandring.
Så det var ditt forslag? Å ekspedere meg til straffekoloniene?
Om du mener å betro deg å reise til Melbourne for å innlede OL alene,
så var det Tommy Lascelles' idé.
Nikkedukken din! Det burde jeg ha gjettet.
- Og du burde kjenne deg smigret. - Over å få lov til å klippe noen bånd?
- Over å bli tilkjent en sådan frihet. - Hva slags frihet? Jeg har ingen!
Du har mer frihet enn noen gemal før deg,
og du viser din takknemlighet ved å sutre som en tenåring.
Så dra!
Få et opphold i rampelyset, vær hoved- attraksjonen og nyt oppmerksomheten.
Forhåpentligvis vil du tjene på det,
og evne å bli mindre forbitret og mer støttende overfor min datters plikter.
Sånn, ja, Charles!
- Når skal bryllupet stå, sir? - Når skjer kunngjøringen?
Har De noe å fortelle oss?
- Mr. Townsend! Oberst Townsend! - Når skal bryllupet stå?
- Statsminister. - Michael.
Jeg diskuterte saken med regjeringsadvokaten nå i morges,
og han opplyste at der ikke finnes noen enkel vei utenom
de gjeldende regler innenfor Det kongelige ekteskapsvedtak.
Dessuten stiller fortsatt flere av de mest erfarne medlemmene av kabinettet seg
utpreget motvillige til det hele.
Lord Salisbury har faktisk uttalt at han heller vil trekke seg fra hele regjeringen
enn å gi sitt bifall til det han mener er en undergraving av kirkens lære:
Om ekteskapets hellige sakrament og normenes og moralens forfall.
Men jeg erkjenner at dette ikke er til hjelp for Dem.
Nei.
Så, spørsmålet er om Hennes Majestet nå har til hensikt å støtte sin søster,
samme hva som måtte skje?
Ja, det har hun.
Mitt beste forslag vil i så fall være
at De fremsetter et frasigelsesforslag overfor Parlamentet.
Dette vil frata henne alle kongelige rettigheter, privilegier og inntekter.
Ekteskapet vil måtte inngås med en borgerlig vielse i utlandet.
Og hun vil være pålagt å bli boende utenlands i flere år.
Men De vil med dette ha overholdt Deres løfte, og hun vil gå seirende ut
og få leve som Mrs. Peter Townsend.
Ja, selvsagt.
Det er jo også en strategi.
- Hvilken strategi? - Å tvinge meg til å ta et slikt valg,
i trygg forventning om at jeg aldri ville gjøre det.
"Margaret med sans for luksus; hun klarer seg aldri uten ekstragodene!"
Jo, det gjør jeg!
Jeg ville fint kunnet leve et lykkelig liv uten all staben og alle bilene
og alle festlighetene og all oppmerksomheten.
Og uten pengene. Aldeles ubesværet!
Jeg er langt mer enn bare min tittel og disse særrettighetene.
Peter ønsker seg dem uansett ikke.
Så hvis det er dette det står om, gir jeg avkall på tittelen min og forlater landet.
Men det er ikke dette jeg ønsker for deg. Så vær så snill å tenke over det.
Og tenk da virkelig grundig over det.
Greit nok.
Og mens jeg tenker over det, kan du få tenke over dette:
Jeg har et land som holder med meg.
Og aviser som sympatiserer med meg.
Jeg representerer det et økende flertall higer mot: fremtiden, ikke fortiden.
En mer imøtekommende og frisinnet holdning til både ekteskap og skilsmisse.
Men det er ikke mitt bord.
Greit nok.
Men det er bordet til en regjering i ditt navn.
Senk farten nå.
De prøvde å bestikke butleren min med hundre pund! Kan dere tro det?
- For et bilde av dere to sammen. - Det er en smule i overkant, hva?
Hele bygningen er beleiret! Og alt er din fortjeneste, gamle ørn.
Ikke dårlig å ha kapret seg den mest ettertraktede kvinnen på planeten.
- Får jeg lov? - Ja!
- Peter? - Nei, bare dans, kjære. Jeg går til sengs.
- Er du sikker? - Ja, fullstendig sikker.
- Hei sann. - Hei sann.
OBERST PETER TOWNSEND
- Alle de andre er opptatt med å danse. - Så hvorfor er du her oppe?
For å fortelle deg at jeg elsker deg.
Takk.
- Og at de bare er smågutter. - Det vet jeg.
- Og at jeg er gal etter deg. - Og jeg etter deg.
Prinsesse Margaret stilte sammen med krigstidens flygeress, oberst Townsend,
som viktige gjester på Allenby Park i nærheten av Windsor denne helgen.
Pressefolk og skuelystne håpet å få et glimt av paret,
uavhengig av de offisielle uttalelsene om at ingen kunngjøring kan forventes.
Uansett hvilket svar man vil få på det spørsmål millioner stiller seg,
hersker det ingen tvil om hvilken godhet og sympati den vanlige befolkning nærer
for dronningens søster og Hennes Majestets tidligere adjutant.
Etter vårt forrige møte har jeg rukket å tenke svært meget over noe min far sa
til prinsesse Margaret og meg, på tidspunktet for tronfrasigelsen.
Han fikk oss til å avgi et løfte, som søstre,
om å aldri la noe, eller noen, få gå foran den andre,
slik han selv følte at hans bror hadde gjort.
Dette var noe som vi begge sverget på, og noe som... vi har tenkt å overholde.
Men jeg forstår ikke hvordan jeg skal kunne leve opp til det.
Det er min plikt, som dronning,
å nekte Margaret å gifte seg med en fraskilt mann. Det har alle rådet meg til.
Men like fullt vil jeg med dette bryte et løfte ikke bare til min søster...
...men også til min avdøde far.
Og den ene menneskelige instans
som ville kunne gjøre det mulig for meg å holde dette løftet...
...er kabinettet.
Et organ jeg nå har skjønt at innbefatter intet mindre enn fire fraskilte menn.
- Ja. - Og du er en av dem, statsminister.
Det stemmer.
Og nå lurer jeg på om du, i lys av dette, vil kunne begi deg tilbake
og gjøre bruk av din anselige innflytelse,
ved å spørre dine kolleger i kabinettet om de er villige til å revurdere
sin beslutning om å motsette seg dette ekteskapet.
Det skal jeg, ma'am.
Jeg burde nok likevel advare Dem om at kirken stadig må tas med i beregningen.
Ja, men det skal jeg ta meg av.
Erkebiskopen av Canterbury og erkebiskopen av York.
Biskopen av Durham... og er ikke det Winchester?
Bath and Wells, ma'am.
- Sjefene over alle sjefer. - Apokalypsens fire ryttere.
Ekteskapet er et sakrament fra Herren.
Det er selve hjørnestenen for vårt kristne familieliv.
Dets grunnlag og dets fundament.
Og ifølge den kirkelov som den engelske statskirke forfekter,
er det også uoppløselig.
For å fatte oss i enkelhet er det ingen omstendigheter som tilsier
at kirken skulle kunne tillate et nytt ekteskap mellom to fraskilte personer,
mens en av deres tidligere ektefeller fremdeles er i live.
Og dette selv om han var den uskyldige parten?
Ingen omstendigheter overhodet.
Dette setter meg i en svært vanskelig situasjon.
Ved å forby dette ekteskapet risikerer jeg å splitte min familie.
Som dronning er De vår oppnevnte Fidei defensor.
De er troens forsvarer.
Dette var den ed De svor under kroningsseremonien.
Jeg giftet meg med den mannen jeg ville og skulle tro at hun fikk gjøre det samme!
Vel, slik jeg ser på det, om hun virkelig liker fyren...
På tide å gi etter, kan det synes som.
PRINSESSEN BØR FÅ GIFTE SEG
- Gi folket det de vil ha. - Men vet de virkelig hva de vil ha?
Helt ærlig, så lever vi ikke i den samme verdenen som vi gjorde for noen år siden.
Og han var ikke den skyldige part...
De gir da klart uttrykk for hva de mener.
Vel, det samme gjorde erkebiskopene nå nettopp.
Men du trenger vel ikke høre på dem?
Som overhode for Den engelske kirke føler jeg nesten at jeg bør det.
Vel, på vegne av de som lever sammen med deg og elsker deg,
tør jeg foreslå at du, et lite øyeblikk, unnlater å være overhode for kirken
og for staten, og Samveldet av nasjoner,
og hæren, og marinen, og regjeringen,
og rettferdighetens sentrum og hele resten av det pokkers sirkuset.
- For å være hva da? - Et levende, pustende vesen: en kvinne!
En søster, en datter, en kone.
Da er alt gjort klart, Deres Majestet.
Elizabeth...
Jeg hadde håpet at du ville ta kontakt.
Jeg har sittet og ventet ved telefonen i dagevis.
- Dreier det seg om Margaret? - Ja.
Franskmennene heier på henne. Iallfall pariserne, men det er bare de som teller.
Og heier du på henne, likeså?
På Margaret? La Marianne? Ja, jeg kan ikke annet!
Jeg deler hennes skjebne av å ha funnet en stor kjærlighet
som evnet å erobre store deler av fedrelandets innlevelseskunst,
bare for å oppleve at den ble meg forbudt av det beståendes rekker.
Så naturligvis er det henne jeg har sympati med.
Jeg forstår.
Men jeg får dog ikke glemme mitt livs andre store kjærlighet...
Kongemakten.
Og det å skulle beskytte denne.
Jeg kan se for meg at du befinner deg i en vanskelig situasjon akkurat nå.
Fullstendig todelt i din oppfatning.
Der den ene siden er søster og den andre siden er dronning.
Nettopp.
En merkverdig sammenblanding av et vesen.
Lik en sfinks eller en gamajun.
Slik jeg selv er Ganesha eller Minotauros.
Vi er halvmennesker.
Som hentet rett ut fra en eller annen forunderlig mytologisk fortelling.
Bestående av disse to fraksjonene, menneske og kongemakt,
og de er innlemmet i en forskrekkelig borgerkrig som aldri tar slutt.
Og som vet å besmitte alle våre medmenneskelige relasjoner,
i rollen som bror og ektemann...
...søster, hustru og mor.
Jeg forstår hvilken smerte du føler, og jeg kan herved fortelle deg
at du aldri vil bli kvitt den.
Jeg vil for alltid være én del konge.
Min store ulykke er at jeg står uten noe kongerike.
Men du har et. Og du må verne om det.
Hennes Kongelige Høyhet Prinsesse Margaret.
Jeg har bedt deg komme hit...
...for å fortelle deg at jeg har tenkt gjennom saken.
Jeg har tenkt nøye gjennom den.
Spørsmålet omkring ditt ekteskap har, de siste par ukene og månedene,
evnet å gjennomsyre et utall forskjellige problemstillinger.
Fedreland, moralfølelse, skilsmisse.
Men også noe som berører meg personlig.
Den jeg er.
Det jeg er.
Og ditt giftermål med Peter...
- Vent, la meg... - Nei, vær så snill, Margaret.
Det faller meg ikke naturlig å snakke om slikt, så vær snill og la meg fullføre.
Dette har innebåret å sette seg imot medlemmer av vår familie
samt erfarne hoffolk, og mot kabinettet som sådan.
Du vet hvor jeg hater konfrontasjoner, og rot og forsømmelse av plikter, men...
Jeg var forberedt på å skulle gå gjennom alt dette og støtte deg, som din søster,
fordi jeg hadde gitt deg mitt ord.
Men...
"Men"?
"Men" hva da?
Men siden innså jeg...
...at som dronning...
...så har jeg ikke noe valg.
Jeg kan ikke tillate at du gifter deg med Peter og forblir en del av denne familien.
Det er min endelige avgjørelse.
På tross av det løftet som du ga vår far?
Og det løftet som du ga meg?
Ja.
Kan du tilgi meg?
- For å nekte meg mannen jeg elsker? - Hvis jeg lar plikten gå foran familien...
Ville du tilgitt en som nektet deg Philip?
- Det er ikke det samme. - Det er nøyaktig det samme.
Mitt giftermål med Philip innebar ikke å synde mot skriften eller krenke kirken!
Jeg er så lei for det.
- Du kommer til å elske andre. - Nei, aldri...
Peter er den eneste.
Jeg forstår at det føles slik her og nå, men Margaret...
Jeg vet at jeg fremstår sterk, men jeg er ikke det.
Peter er den eneste som vet hvordan å...
...berolige meg, betrygge meg, beskytte meg.
Ikke si at du forstår det, for du aner ingenting om hvordan det føles å være...
...så ute av fatning.
Og bare flakke vilt omkring.
Så, ja, Peter er den eneste...
...som kan bringe meg i likevekt.
Uten ham...
...er jeg fortapt.
Jeg kommer aldri til å tilgi henne.
Og jeg kommer aldri til å gifte meg med en annen. Aldri!
Du er den eneste ene.
Jeg vil herved gjøre det allmenn kjent
at Hennes Kongelige Høyhet Prinsesse Margaret og jeg...
...har besluttet å ikke inngå ekteskap.
Med aktsomhet for kirkens lære om det kristne ekteskap som uoppløselig...
...og i erkjennelse av min stilling som en fraskilt mann...
...samt i vissheten om hvilken dype forankring den religiøse tro
og trofastheten mot kirken har for prinsessen, på et personlig plan...
...så har vi besluttet å bære dette største offer,
og avslutte vårt forhold med umiddelbar virkning.
Prinsesse Margaret og jeg
kjenner oss styrket av den ufeilbarlige støtte fra kongefamilien,
som det har vært meg en ære
og et privilegium å tjene disse siste ti årene.
Jeg vil nå vende tilbake til Brussel
for å gjenoppta mitt viktige arbeid som luftattaché.
Mr. Townsend, kan De komme med en kommentar?
Fra Townsend returnerte til London og frem til prinsessen fattet sin avgjørelse,
har man levd i en tiltagende spenning.
Men nå har hun latt sin kongelige plikt få førsterett.
Dagen etter kunngjøringen har folket samlet seg utenfor Clarence House,
i håp om å få se henne og oppmuntre henne.
Storbritannia og resten av Samveldet viser nå sin kjærlighet til prinsessen,
som valgte å prioritere sitt land, heller enn seg selv.
Idet oberst Townsend nå flyr tilbake til Brussel,
markerer det slutten på denne historien om kjærlighet og plikt,
der pliktfølelsen gikk seirende ut.
Etter sigende skal statsministeren ha ringt Nasser
i et forsøk på å rette opp i situasjonen,
men det kan synes som at den egyptiske lederen lot seg fornærme nok en gang.
Hva var det denne gangen?
Statsministeren nektet å snakke et ord arabisk og insisterte på å prate engelsk.
Og hvorfor var det et problem?
Vel, Nasser hadde ikke sørget for at der var noen tolk til stede,
hvilket gjorde ham utsatt, siden han ikke snakker tilstrekkelig godt engelsk.
Han kjente seg snytt og ydmyket, og...
Han mener seg utsatt for en voldsom krenkelse.
De to mennene har noe felles forhistorie, tror jeg.
Å, kjære vene. Vel, jeg håper alt vil roe seg igjen.
- Jeg drar nå. - Hvor skal du hen?
Da er vi klare for Hennes Majestet.
For å treffe lederen for Den olympiske komité. Slik jeg ble bedt om.
De har foreslått at jeg skal kombinere åpningen av lekene med en rundreise,
og bli værende borte lenger enn fem måneder.
Det er langt unna. Og meget lenge for en far å skulle være borte fra sine barn.
Men nei, om dette gir meg tid til å tenke etter og få avklart mine prioriteringer,
samt klare å slå meg til ro, ikke bare i ekteskapet, men sånn generelt,
- så er det absolutt verdt det. - Ikke vær slik, da!
- De prøver bare å hjelpe. - Ja, nemlig.
Plasser problemet på en båt til Australia og håp at det løser seg selv, eller bedre:
at det synker.
Det er mulig at du vil ha glede av dette og takke meg for det siden!
Ikke forkle et svik som en tjeneste.
Jeg får gå. Kan ikke bare stå her og småprate.
- Deres Majestet! - Kommer du sent hjem?
Hva er dette for noe? Kan De vennligst flytte...
Jeg kommer straks, Cecil.
- God ettermiddag. - Takk, Deres Majestet.
Storbritannia og de vestlige landene forakter araberne.
Statsminister Eden tror at han får håne oss slik.
Du kan gå nå, takk.
Vi vil slåss til den siste dråpe av vårt blod er blitt utgytt.
Kan De prøve å reise Dem, ma'am?
Der har vi det, ja!
Så hyller vi denne vise frue, som et takknemlig øyrike har latt velsigne.
Uten å røre seg, uten å puste.
Slik står hun for oss; vår egen, guddommelige Gloriana!
Elizabeth Windsor er nå glemt; nå finnes kun Elizabeth, den regjerende dronning.
Ja?
Tekst: Hilde Jørgensen