EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Deres Majestet!
...ergo er det alltid monarken som får innlede bespisningen.
Det er forbudt å begynne å spise før han, eller hun, har tatt sin første bit.
Ja, mademoiselle.
Gjennom måltidets første rett får De utelukkende konversere med
vedkommende som er plassert til høyre for Dem.
Viserektoren venter på deg, Lilibet.
Deres Kongelige Høyhet! Kom så!
"Grunnloven består av to ulike elementer",
skrev Walter Bagehot i 1867.
"Det utøvende og det symbolske."
Hvilket representerer monarken?
Deres Kongelige Høyhet?
- Det symbolske? - Meget bra.
De utøvende makthavere kan utforme og iverksette politiske strategier,
og står til ansvar overfor de stemmeberettigede.
Det som berører alle, bør også godkjennes av alle.
Det symbolskes overholdere tillegger de utøvende krefter vekt og legitimitet,
og står til ansvar kun overfor...?
- Herren. - Akkurat!
Disse to institusjoner, kongemakten og regjeringen,
det symbolske og det utøvende,
fungerer kun når de yter hverandre støtte. Når de har tillit til hverandre.
De kan godt streke under det.
Tillit
- Får de andre elevene også lære dette? - Nei, bare Dem.
Dette er hva jeg lærer dem.
Dette er eksamenspapirer.
- Burde ikke jeg også kunne alt dette? - Nei, ma'am.
Det har særdeles liten symbolverdi.
DIVIDER DISSE TALLENE LØS FØLGENDE LIGNING
KUNNSKAPENS MAKT
Jeg skjønner at Mr. Einstein har skiftet mening nok en gang?
- Å? - Vitenskapsmannen, vet du.
Jeg vet hvem han er, men nøyaktig hva er det han har skiftet mening om?
Det fremgår ikke like godt, men alle synes å være fryktelig opphengt i det.
På den tiden da jeg fikk min utdannelse, spurte jeg viserektoren
om vi ikke burde bruke litt mer tid på litteratur, filosofi og vitenskap.
Han mente at jeg hadde nok å gruble over som det var.
Men synes du ikke at jeg burde ha lært mer om dette?
Hvorfor det?
Vel, er man ikke forpliktet til å ha kjennskap til enkelte ting?
Du har svært mange andre kvaliteter. Det kan ikke forventes at du vet alt.
Men det er jo selve poenget, mamma. Jeg vet nesten ingenting som helst.
Du vet når du skal holde munnen lukket. Det er viktigere enn det meste annet.
Og det hadde vært greit nok, om jeg hadde skullet leve et alminnelig liv.
Men nå tilbringer jeg så meget tid sammen med politikere og statsledere...
Vet du, jeg lever i frykt for å havne alene i samme rom som dem.
Din kjære far var akkurat likedan.
Det hadde vært fint å føle at man kunne, om ikke hevde seg like sterkt i samtalen,
så iallfall slippe å måtte lede den over på hunder og hester hver bidige gang.
Statsministeren er her, ma'am.
Vel, én fordel med akkurat ham er at du slipper å åpne munnen i det hele tatt.
Sant nok.
Bare smil høflig mens han brummer ufortrødent i vei.
Vet Deres Majestet at jeg går av med pensjon etter dette året?
- Virkelig? Hvor lenge har du vært her? - I 33 år, og i tjeneste for fire monarker.
- Hva blir vel stedet uten deg? - Det var pent sagt av Dem, ma'am,
men en stedfortreder er for lengst blitt utpekt til rollen samt grundig forberedt.
- To arvtagere, stemmer det? - Ja, en over-og en underordnet.
- Én spiller og én i reserve? - Noe sånt.
Vel, før vi tar fatt på den diskusjonen,
vil jeg at du skal vite hvor takknemlige vi er for alle dine år i tjeneste.
Takk for det, ma'am.
Min far lente seg meget på deg. Som du vet.
Og kun på vår korte tid sammen ser jeg at jeg ville kunne gjøre det samme.
Men du fortjener å la føttene hvile.
Og jeg vil nok kunne samarbeide godt med Martin Charteris.
- Martin Charteris? - Ja.
Jeg forutsetter at du vil gi det din godkjennelse.
Martin er den underordnede privatsekretæren, ma'am. Reserven.
Michael Adeane er den overordnede. Den rettmessige arvtageren.
Men Martin og jeg har samarbeidet tidligere.
Det er jeg klar over.
Michael forstår at jeg har en forbindelse til Martin, og tar det neppe personlig.
Martin er også den yngste av dem, hvorpå dette blir det mest naturlige.
Om Hennes Majestet ønsker det slik.
Beklager så meget at jeg lot deg vente, statsminister.
Ikke tenk på det.
Jeg ser at du har hatt selskap!
Honey, Sugar, Pippin: si farvel. Takk skal du ha, Tommy.
Skal vi ta fatt?
Det er ett enkelt tema som overskygger alt annet på ukens agenda, ma'am.
Sovjetunionen og deres hydrogenbombe.
Vi har nå fått bekreftet at det er blitt gjennomført tester i Kazakh-ørkenen.
Det er avgjørende at vi handler raskt for å opprettholde freden,
likesom at vi briter står i spissen for denne innsatsen.
Jeg har alltid vært den man ønsker å ha til stede under samtaler med russerne,
all den tid det kun var meg Stalin ville snakke med.
Nå som han er borte, er det overhengende fare for
at Eisenhower vil sette seg som mål å få styre hele butikken.
Og det ville vært uheldig?
En katastrofe, ma'am. Av de flerfoldige åpenbare grunner.
Ja, selvsagt.
Kunne du gjenta hva disse åpenbare grunnene er?
Russland...
...er et storslått, gammelt imperium, som forlanger og fortjener vår aktelse.
Mens amerikanerne ynder å vifte med pekefingeren og komme høylytt til orde.
Og når det gjelder verdensherredømme, så er de ennå ikke klare.
De trenger derfor en mer erfaren og eldre maktfaktor,
som kan vise dem vei og ta dem i skole.
- Vi kunne alle tjent på litt skolering. - Jeg har derfor bedt utenriksministeren
om å dra til Washington for å utarbeide planer om et toppmøte
mellom undertegnede og Eisenhower, der vi kan innlede diskusjoner
om en mer enhetlig satsning for å få gjeninnlemmet Russland i storfamilien.
- Tror du han er klar for det? - Eisenhower?
Nei, utenriksministeren.
Anthony er den beste utenriksminister vårt land har sett på flere generasjoner.
Ja, men etter hva jeg har hørt, er han også meget syk.
Jeg ønsker nødig å frykte at dette landet ikke er i trygge hender.
Og blir ledet av friske menn.
Vi er begge i fin forfatning, ma'am. Det kan jeg forsikre Dem.
Tidlige rapporter tyder på at bomben de testet,
var et fisjons-og fusjonsdrevet Sloika-patent
basert på litiumdeuterid 6LiD og uran 235,
med en detonasjonverdi på 400 kilotonn.
Khrusjtsjov hevder at våpenet kan tas i bruk umiddelbart,
og vil kunne slippes fra et bombefly.
Han skrøt av dette til sentralkomitéen i forrige uke.
Men tror vi på det?
Den nyeste CIA-etterretningen synes å underbygge dette.
Sovjeterne skal være ved å ruste opp sin produksjon av langdistansebombefly.
Er alt i orden med Dem, sir?
Kunne jeg få vesken min? Gi meg vesken min!
Dette klarer du...
- Dette burde bli gjort av en lege, sir. - Bare finn en blodåre. Kom igjen nå!
Vi kan si med sikkerhet at den totale detonasjonsverdien til "Joe 4"
lå på omtrent 400-500 kilotonn.
Våre etterretningskilder mener at sovjeterne har brukt en lagvis utforming,
som har likhetstrekk med vår egen "Ivy Mike" -prøvesprengning i 1952,
hvilket også stemmer overens med eksplosjonsradiusen.
Den britiske utenriksministeren.
Det der, mine herrer, er ikke bare en sovende mann.
Det er en sørgelig metafor.
Den nest mektigste mannen
hos det som en gang var jordens mektigste nasjon.
Hva er det merket på armen hans?
Det ser ut til å være blod, sir.
Herre min skaper!
- Oberst Charteris, ma'am - Deres Majestet.
- De ba om å få treffe meg? - Det stemmer. Slå deg ned.
Som du sikkert allerede er klar over, vil Tommy Lascelles snart forlate oss
for å påbegynne sin velfortjente pensjonisttilværelse.
Og hans fratredelse vil etterlate seg et aldri så lite tomrom.
Ja.
Og jeg lurte meg på om du kunne være interessert i å fylle dette tomrommet?
- I hvilken egenskap, ma'am? - Som min privatsekretær.
- Det ville vært meg en glede, men... - Men hva da?
Hva med Michael Adeane?
- Hva med ham? - Han er den naturlige etterfølgeren.
Jeg håpet å kunne fatte en beslutning på egen hånd, bare denne ene gangen.
Det er to privatsekretærer å velge mellom her.
Og det har seg slik at jeg foretrekker den yngste.
Så, skal vi si det slik, da?
Ja, da skal vi nok det!
- Bra. - Takk skal De ha.
Er det noe jeg kan bidra med? I mellomtiden?
Nei, nei. Ellers takk, Martin.
Eller jo, forresten, Martin...
En privatlærer.
- Ma'am? - Jeg vil gjerne hyre en.
- Innenfor et spesielt felt? - Allmennutdanning.
- Jeg skal sette sammen en liste. - Takk.
Og Martin, fortrinnsvis en som ikke er altfor stivbent av seg.
- En med humoristisk sans. - Oppfattet!
Jeg er ikke fremmed for smerter, men situasjonen er nå blitt uutholdelig.
Jeg trenger korrigerende kirurgi.
Og denne "korrigerende kirurgien" vil måtte gjennomføres i Boston?
Det er der den dyktigste legen befinner seg. Den eneste.
De har langt bedre forutsetninger for galleblæreoperasjoner her i Amerika,
takket være det fettrike kostholdet de har her borte.
Altså vil jeg måtte stille uten deg under toppmøtet med Ike. Kan det ikke vente?
Nei, det kan det ikke.
Dessuten har du allerede gitt tydelig uttrykk for
hvor lett det faller deg å styre denne skuten uten min hjelp.
For spøk, min gode mann, når du viser tendenser til mytteri og overmodighet.
Du vet hvor avhengig jeg er av deg!
- Det gjør jeg. - Så...?
Jeg kunne dog tenke meg å høre deg si det én gang til.
- Hva? - Jeg vil gjerne høre deg si det igjen...
Så de som lytter til denne samtalen, kan få det med seg. Hva var det du skulle si?
At...
...jeg er avhengig av deg, Anthony.
I hvilke sammenhenger?
Jeg er avhengig av din dømmekraft.
- Og hva mer? - Din redelighet. Og din lojalitet.
Enda høyere, er du snill.
Ja, greit, da! Ja, jeg trenger deg der, Anthony!
Jeg tror vi alle kan være enige om at jeg trenger deg!
Og jeg trenger den operasjonen, Winston. Det står om liv og død her nå.
Jeg er lei for det.
Statsminister? Statsminister!
- Hva er det? - Her, Charles. Her, ta denne.
Se her. Se på dette. Liker du tegningen min?
Det er jo en rakett! En dag vil den ta oss med ut i rommet.
La oss bla om...
- Professor Hogg, Deres Majestet. - Hvem?
Oberst Charteris sa at De hadde sendt bud på ham?
Å, ja, nemlig.
Hvor ligger Merkur?
Høyt oppe på himmelen, Charles, sammen med alle de andre planetene.
- Deres Majestet. - Professor Hogg.
Hold nå blyanten riktig...
Som en del av mitt nye dagligliv
må jeg tilbringe svært meget tid på tomannshånd med statsledere.
Menn som, i likhet med deg, besitter et enestående intellekt,
og som tilhører selve eliten innenfor sitt felt, på grunn av sin intelligens
og sine ferdigheter.
Og det hender svært ofte,
når jeg skal diskutere dagens sakslister med disse menneskene,
at det kjennes som at jeg...
...faller litt bakpå.
Jeg kjenner meg en smule ugunstig stilt. All den tid jeg...
Jeg henger ikke med.
Eller så forstår jeg ikke hva som ligger bak ting.
Og slik kan man ikke leve.
Som uinformert og fullstendig prisgitt noen andres forgodtbefinnende...
Akkurat. Derfor håper jeg at du vil kunne hjelpe meg med å hevde meg litt mer.
Slik at jeg føler meg mindre ugunstig stilt. For å fylle...
Fylle noen av tomrommene.
Kan Hennes Majestet gi meg et inntrykk av sånn omtrent hvor langt hun kom?
- Når da? - Med sin utdannelse.
- På hvilken måte? - Hvilke eksamener De kan ha tatt,
og bestått, slik at jeg bedre kan vite hvilket nivå undervisningen bør ligge på.
Vitnemålet for å ha fullført videregående skolegang, for eksempel.
Jeg skjønner. Vitnemålet for fullført grunnskole, da.
Ikke det, nei.
Noen tilsvarende vitnemål fra fullført privatundervisning, eventuelt?
Jeg forstår.
Hennes Majestet Dronningen, ma'am.
For en overraskelse.
Hva skyldes denne fornøyelsen?
Jeg har kommet fordi jeg ville stille deg et spørsmål angående min utdannelse.
Hva gjelder det?
- Det faktum at jeg aldri fikk noen. - Men det gjorde du da.
Ja, i sying og brodering og sitering av dikt sammen med Crawfie.
Det er ikke en utdannelse.
Men vennen min,
du fikk også flere år med én-til-én- opplæring hos viserektoren på Eton.
Som drillet meg i grunnloven!
Hvilket er langt mer enn din søster noensinne fikk.
Mamma! Her er det snakk om å få seg en normal utdannelse. I normale fag.
Du mottok en utmerket utdannelse for en kvinne med din bakgrunn.
Som på ingen måte har forberedt meg på det livet jeg lever nå.
Du lærte å være en lady, en prinsesse. Hva mer vil du ha? En akademisk grad?
Ingen ønsker seg en blåstrømpe eller en universitetsforeleser til monark!
De ønsker seg en dronning!
En dronning som er håpløst blottet for forutsetninger
for å takle de menneskene hun er nødt til å møte!
Hva har dette med meg å gjøre?
Hvordan kunne du svikte meg slik?
Er dette en kritikk av mine evner som mor?
For du bør nok tenke deg om to ganger før du kastet stener i det glasshuset.
Hva skal nå det bety?
Jeg oppfatter deg virkelig ikke som noen foregangsfigur på det området.
- Det er ikke rettferdig! - Jeg trodde den alderen var forbi
da foreldrene får unngjelde for den minste ting.
Jeg ga deg den utdannelse din far og jeg mente var riktig.
Hvorfor fikk du ikke flere utfordringer? Ingen anbefalte oss det!
Ei heller viserektoren!
Du skal ikke tvinge gjennom de ting som ikke faller seg naturlig, vennen.
Det er det jeg har erfart.
Alle må vi godta våre begrensninger her i livet.
Der har du den. Fyrsteboligen som tilkommer dronningens privatsekretær.
- Vårt nye hjem. - Hvor mye av underetasjen tilhører oss?
Hele sulamitten. Samtlige rom, også de som ligger lenger bak i bygget.
Jentene kommer til å trives her.
Nå må vi dra.
- Jeg vil ikke at vi blir sett her. - Hvorfor ikke?
Det ville vært taktløst.
- Og jeg har ikke fått jobben ennå. - Hva med det treet der?
Det stenger for sollyset.
Man vil nok kunne be om å få beskåret det litt.
Vil du be om det?
Jeg forstår ikke hvorfor det haster sånn, men ja, det kan jeg. På en taktfull måte.
Herregud!
Et slag, Bobbety, det er alt. Et mindre alvorlig slag.
Jeg er på bedringens vei, og snart klar til dyst!
De virker ikke klar til noe som helst. Hvem vet om dette?
Ingen. Og ingen må få vite det, heller, spesielt ikke dronningen.
Hva?
Jeg har lovet henne at dette landet alltid skal ha en frisk mann i lederrollen.
Og du kjenner meg, Bobbety, jeg holder alltid mitt ord.
Men De kan ikke bare skjule dette for henne.
De er overhode for regjeringen som styrer dette landet i hennes navn.
Og tror De ikke hun vil lukte lunten når ingen dukker opp til audiensen hennes?
Slottet er blitt meddelt at jeg lider av en forkjølelse.
En forkjølelse?
Jock, du har min tillatelse til å oppgradere det til influensa.
- Sir... - Men ikke noe mer!
Og hva skjer med møtet med Eisenhower i Washington?
Idet jeg er blitt nektet tillatelse til å fly, har jeg dessverre ikke noe valg.
- Annet enn å utsette det? - Er du sprø?
Slik situasjonen med Russland er, kunne den ikke vært mer ømtålig stilt
eller mer betinget av min innflytelse.
Så nei!
Vi blir nødt til å få Eisenhower hit.
Så du skjønner, Tommy, der finnes ingen annen mulighet. Hva sier du til 12. juli?
- Det lar seg neppe gjøre. - La gå, hva med den 13.?
- Det går nok heller ikke. - Den 14., da!
Jeg kan foreslå det for henne, men ha ikke for store forhåpninger.
Jeg får sette min lit til dine overtalelsesevner.
Farvel.
Beklager å forstyrre Dem, ma'am,
men jeg snakket nettopp med lord Salisbury på telefonen,
og han fremsatte en noe uvanlig forespørsel.
President Eisenhower skulle treffe statsministeren
til et toppmøte i Washington neste uke,
men Mr. Churchill har pådratt seg en meget stygg forkjølelse,
og legen hans har forbudt ham å fly.
Møtet ansees for å være av svært stor betydning, så Downing Street har spurt
om vi kunne være i stand til å hjelpe.
- Hvordan da? - Ved å invitere presidenten hit.
- Hvor da? - Hit, ma'am, til Buckingham Palace,
til en offisiell bankett neste uke.
Man formoder at Winston, innen den tid, vil ha rukket å komme seg tilstrekkelig.
Vel, jeg hadde planlagt å dra til Sandringham.
Jeg er redd dette vil innebære at det må utsettes med et par dager.
Vi kan fremsette en invitasjon via vår ambassadør i Washington.
- Betyr det at De gir grønt lys, ma'am? - Ja.
Da må De ha meg unnskyldt, så jeg kan få satt i sving.
Kjære Winston, Det var så trist å høre
Har du tid, Tommy? Jeg har et spørsmål som haster.
Nei, beklager, jeg har en statsmiddag å arrangere, så kan det vente til senere?
Jeg tror du vil dele min uro over dette: Alt tyder på at det er Martin Charteris
som vil overta din rolle som Hennes Majestets privatsekretær, og ikke jeg.
- Hva? Ifølge hvem da? - Margaret Colville, Jock Colvilles hustru.
Hun spiller bridge med Alice Jameson, en av hoffdamene,
som, slik du antagelig vet, spiller tennis med Mary Charteris.
- Hvorfor i all verden skulle jeg vite det? - Uansett, de er så sikre på utnevnelsen
- at Mary endog har gått til det skritt... - Ikke si mer.
Å anmode slottets hovedgartner om å beskjære treet utenfor vinduet mitt.
Ja.
Kan du be Martin om å stikke innom meg en tur?
Gitt at han og hustruen ikke er for travle med å måle opp gulvtepper og gardiner
til det som ennå er mitt hjem.
- Så, klarsignalet er gitt, sett i gang! - Ja, sir.
Ærede president
- Du ba om å få treffe meg, Tommy? - Det stemmer. Bare slå deg ned.
Hvor lenge er det du har jobbet ved slottet nå, Martin? Tre år?
I så fall burde du hatt tid til å lære deg rutinene.
Samt være innforstått med reglene, og hvordan ting blir gjort her.
Det tror jeg at jeg er.
Tydeligvis ikke!
Professor Hogg, Deres Majestet.
- Deres Majestet. - Professor.
Jeg vet du skulle forberede undervisning på et mer generelt grunnlag,
men i første omgang kan det synes som at jeg vil trenge mer spesifikk kunnskap.
- Omkring hvilket emne? - President Eisenhower.
Han vil ankomme landet om bare noen få dager, og det forventes at jeg...
...skal sitte ved hans side og konversere med ham.
Så jeg vil måtte vite alt om ham, og hva som opptar ham.
Det militærindustrielle kompleks, ma'am.
Hva for noe?
Som en trussel mot det demokratiske styresett. Det er hans største bekymring.
- Noe litt lettere, kan hende? - Golf?
- Hva som helst annet? - Oljemalerier.
- Jeg har hørt at han maler landskap. - Det gjør de alle sammen.
Kunne jeg fått et døgn til å undersøke saken, før jeg kommer tilbake med mer?
Ja, selvsagt.
Han lot seg døpe, gjorde han ikke? For bare et halvt år siden?
Jo, jeg mener å ha lest noe om det. Til presbyterianismen.
- Dykket de ham, tror du? - Dykket?
- En full nedsenking. I en eller annen elv. - Jeg ville nok veddet på noe slikt, ja.
Vedder du?
Det hender. Under derbyer, og under Grand National.
- Sier du det! Og hvordan gikk det i år? - Ganske bra under Grand National.
Jeg satset på både vinner og plassering med "Early Mist".
Godt jobbet, du! Den vant med 20 lengder.
Jeg deler din beundring for Mr. O'Brien og alt han utretter på Ballydoyle Stables.
- Hvem da? - Treneren.
- Det var ikke derfor du satset på den? - Nei, jeg likte bare navnet.
Jeg forstår.
- Jeg er tilbake om 24 timer. - Takk.
"Det var så trist å høre at du de siste par dagene
ikke har vært ved din vante, gode helse..."
- Det var da hyggelig? - Jo da.
"...og at dine utrettelige bestrebelser på dette landets vegne
har resultert i en slik midlertidig uleilighet."
"Midlertidig uleilighet."
Hvor mye vet hun egentlig?
Ut ifra tonen i dette brevet, så...
Winston!
- Hun tror det skyldes en forkjølelse. - En forkjølelse?
Ja, en forkjølelse! Om hun kjente sannheten, ville hun bedt meg gå av.
- Desto bedre! - Man måtte valgt en avløser.
Og valget ville slått feil, for den rette er uansett...
- Anthony! - ...også stridsudyktig!
For meget innsikt kan fort utgjøre en risiko.
Mener du å si at landet vårt nå hverken har en skikket leder eller en nestleder?
Hysj! Snakk ikke så høyt!
- Men... - Kom inn!
Gode nyheter, sir. Eisenhower har sagt ja.
De hadde rett. Amerikanerne kunne ikke takke nei til en innbydelse fra slottet.
- De har endret planene så alt vil klaffe. - For noen fantastiske nyheter!
Ikke gå ut av sengen, Winston!
- Fantastisk! - Legg deg nedpå igjen!
- Ja da, ja da. - Legg deg igjen!
Om Ike kommer hit, får jeg virke som leder igjen!
- Winston. - Det er det viktigste nå!
Å plassere Ike og meg i samme rom, slik at han og jeg sammen
kan legge grunnlaget for en ekte og varig fred med russerne!
Kan du ikke erkjenne det faktum at du nylig har måttet kjempe for livet,
og fortelle dronningen dette?
Winston?
EISENHOWER MANNEN OG SYMBOLET
- Hvor alvorlig er det denne gangen? - Det er umulig å si sikkert.
Jeg er redd vi nå må kontakte amerikanerne og avlyse.
Ja, selvsagt.
Samt informere dronningen.
Nei. Nei, vi er ute på altfor dypt vann til det nå.
Om Eisenhower ikke kommer, legger vi skylden på ham, ikke Winston.
Dronningen må aldri innse hvor mye vi har holdt skjult for henne.
Gjør klart til inspeksjon!
Beklager å forstyrre, ma'am.
Downing Street ba meg om å la Dem være den første som får beskjed
om at president Eisenhower ikke lenger har anledning til å forlate USA,
grunnet en hjemlig, politisk krisesituasjon.
Vel, det var da en lettelse.
Samt at statsministeren ennå ikke er kvitt forkjølelsen sin,
og derfor ikke vil kunne stille til dagens audiens.
Virkelig? Du store min.
Med dette går han glipp av sin andre private audiens på rad.
- Det ligner virkelig ikke ham. - Ja, De sier noe.
Er alt i orden, Martin?
Deres Majestet, jeg har hatt anledning til
å tenke over Deres storsinnede tilbud om tiltre som Deres privatsekretær.
Jeg er redd jeg vil måtte takke nei.
Hvorfor?
I dette tilfellet tror jeg helt oppriktig
at Michael vil kunne stå Dem bedre til tjeneste.
Nei, det gjør du ikke.
- Ma'am? - Det tror du ikke.
Det kunne du aldri trodd, av den meget gyldige grunn at det ikke er sant.
Har du vært i samtaler med Tommy Lascelles?
- Ma'am. - Så du har det.
Og hva hadde han å meddele?
At jeg burde avslått tilbudet der og da.
At jeg åpenbart mangler både respekt og forståelse
for slottets tradisjoner og etikette,
og at stillingen må gå til Michael Adeane.
Så det sa han?
Unnskylder du meg et øyeblikk, Martin?
Kom inn.
- Deres Majestet. - Hør her, Tommy.
Jeg skal ikke gå rundt grøten: Jeg ville foretrekke Martin.
- Og det er De i Deres rett til, ma'am. - Ja. Det trodde i grunnen jeg også.
Men det ville vært en feiltagelse.
- Og hva skyldes det? - Ta plass.
Her er en praksis for hvordan ting blir gjort.
En skikk som er blitt utviklet gjennom mange generasjoner.
Og å forfekte særstandpunkt innenfor Huset Windsor
samt å fjerne seg fra de gitte sedvaner, er særdeles lite tilrådelig.
Det ender i katastrofer, som tronfrasigelsen.
Abdiseringen fra tronen og valget av min privatsekretær kan knapt sammenlignes.
Der må jeg si meg uenig.
Jeg tjenestegjorde under Deres onkel, som De vet.
Og det er i det unnselige små at bristene først oppstår.
Begår man én feil, er det lett å gjøre det samme igjen.
Inntar man et særstandpunkt én gang, er det lett å gjøre det samme igjen.
I din onkels tilfelle begynte det med ønsket om å bruke
Buckingham Palace kun som kontor, og ha York House som sitt hjem.
Siden sluttet han å gå i kirken, og så fant han på å ville selge Sandringham.
Han avfeide de hoffolk som hadde tjent hans far, til fordel for
yngre, innsmigrende spyttslikkere!
Ingen hadde forventet at det skulle medføre en abdikasjon,
men egoismen, påståeligheten og egensindigheten,
altså selve bristen, hadde allerede oppstått.
- Martin og jeg forstår hverandre godt. - Det står ikke til å nekte for.
Det ville latt meg føle at jeg hadde en alliert,
en venn, nærmest, i det som stundom kan føles som en meget...
Vel...
Førstevalget, og den overordnede av mine to nestkommanderende,
og den naturlige arvtageren, er fortsatt Michael.
- Din mann. - Den rette mannen.
Men som alltid er det De som har siste ord i saken, ma'am.
Takk.
Slottet ringte nettopp og ba om en privat audiens nå i ettermiddag.
Det virket som at dronningen ønsker å treffe Dem, sir.
Meg?
- Hva gjelder dette, Patrick? - Jeg vet ikke, sir.
Kan du gi meg et hint?
Mr. Colville, Deres Majestet.
- De ville treffe meg, Deres Majestet? - Ja, Jock.
Du fungerte som min privatsekretær i to år før Martin Charteris tok over.
Det stemmer.
Og jeg hadde inntrykk av at vi alltid forstod hverandre godt,
og at vi var i stand til å snakke helt åpent med hverandre.
- Ja, selvsagt. - Og at vi stolte på hverandre,
og ordla oss uten omsvøp når det dukket opp virkelig viktige anliggender.
Og før Hennes Majestet sier noe mer, må jeg bare få beklage dette inderlig.
Det har vært pinefullt. Jeg forsøkte å stanse dem og uttrykte mitt synspunkt,
men de var oppsatt på å holde dette skjult for Dem.
Etter det andre var jeg dog helt innstilt på å fortelle Dem sannheten.
- Det andre hva? - Slaget, ma'am.
Men nok en gang insisterte de på at vi alle la lokk på det og unnlot å si noe.
Jeg forstår.
Og hvem var det som insisterte slik på dette?
Lord Salisbury, ma'am.
Og statsministeren selv, i de sjeldne øyeblikk da han var ved bevissthet.
Jeg forstår.
Det var dette De ønsket å diskutere med meg?
Nei.
Jeg ville spørre hvorvidt jeg burde hyre Michael Adeane som min privatsekretær,
heller enn Martin Charteris.
Men det du akkurat har fortalt meg, er av langt større betydning.
- Nei. - Jo da.
De hersens, gamle sleipingene!
Dette er vel en smule verre enn "sleipt", synes du ikke? Heller grunnlovsstridig.
- Hva har De tenkt å foreta Dem? - Ingenting, selvsagt. Det er jobben min.
- Gjøre minst mulig og forbli stilltiende. - Mener De det?
Etter hva jeg kan huske, ma'am, selv om det er en stund siden jeg leste Bagehot,
er det vel faktisk Deres plikt å foreta Dem noe i slike sammenhenger?
- Det tviler jeg på. Det må jeg sjekke. - Nei, jeg tror De er sikker i Deres sak.
Jo, det stemmer.
Men jeg kan ikke gå hen og tilkalle alle landets skarpeste og betydeligste menn,
og gi dem en skjennepreken, som var de uskikkelige unger.
Hvorfor ikke? Det er De som har retten på Deres side.
Jo da, men de er langt mer intelligente enn jeg er.
Ved en konfrontasjon vil de overgå meg i både drøfting, tenkning og overlisting.
Men her handler det ikke om utdannelse og intelligens,
men om redelighet og prinsipper.
De hevder at De ikke har det som skal til for å stå seg mot disse menneskene.
Men det gjør De.
Over mange år ble De drillet i alle grunnlovens finesser.
De kjenner den bedre enn jeg gjør, bedre enn oss alle.
De besitter den eneste utdannelsen som teller her.
Så hva mener du at jeg bør gjøre?
Tilkall dem og gi dem en skjennepreken, som var de uskikkelige unger.
Og hvorfor skulle de godta det?
Fordi de er engelske herrer av overklassen.
Det er få ting de higer mer etter enn en real skjennepreken fra barnepiken.
Ukonvensjonell til siste slutt, professor.
Takk skal du ha, professor.
Jeg er redd jeg har behov for noe på Windsor Castle.
Jeg tror iallfall at den er på Windsor. Den kan også være på Sandringham.
- Eller på Balmoral. Eller så er den her. - Ma'am.
Tilhører Elizabeth: Den britiske grunnloven
Lord Salisbury, takk.
Om De ikke har noe imot det, statsminister.
Ma'am.
Det har kommet meg for øre
at statsministeren min var satt ut av spill over en periode i forrige uke.
Utenriksministeren likeså.
Samt at du bidro til å holde denne informasjonen skjult for meg.
- Vel, Deres Maj... - Nei, det er ikke min jobb å styre landet.
Men det er min jobb å sikre at det blir tilfredsstillende styrt.
Men hvordan skal jeg klare det,
om mine ministre lyver og konspirerer og skjuler sannheten for meg?
Dere har hindret meg i å utøve min plikt.
Dere har heftet og konfundert dronningmaktens rettmessige virkemåte!
Hvordan kunne du?
Min avdøde far satte enormt stor pris på deg.
Han avskrev frasen om at "historien har lært oss aldri å stole på en Cecil"
som dypt urettferdig.
Kan hende er den ikke det.
Du kan gå.
Statsminister.
Om De er klar?
Statsministeren, Deres Majestet.
Deres Majestet!
Winston.
Jeg er bare en ung kvinne som nylig er tiltrådt i det offentliges tjeneste.
Og jeg ville aldri våge å gi en mann som har levd så meget lenger enn meg,
og som har gitt dette landet så meget, en moralpreken.
Like fullt:
Du var til stede under min kroningsseremoni.
Det var jeg.
Hvorved du fikk høre med egne ører den alvorstunge ed jeg svor,
om å styre de folk som er en del av mitt kongerike,
i henhold til de lover og kutymer som gjelder for de enkelte.
Og én av disse kutymene tilsier at deres folkevalgte statsminister
bør besitte en noenlunde sunn sjel i et noenlunde sunt legeme.
Noe som ikke burde være i overkant for mye forlangt.
Nei.
Det virker imidlertid ikke som at du har besittet et sunt legeme og en sunn sjel
de siste par ukene.
Og du har valgt å unndra meg informasjon om dette.
En beslutning som føles som et svik, ei bare mot den gjeldende tillitserklæring
mellom oss og de institusjoner som vi begge representerer...
...men mot vårt personlige forhold.
Tillit
I 1867 skrev Walter Bagehot:
"Grunnloven består av to ulike elementer:
Det utøvende og det symbolske."
Monarken representerer det symbolske, og regjeringen er den utøvende makt.
Og disse to institusjonene fungerer kun
når de yter hverandre støtte. Når de har tillit til hverandre.
Å handle slik du gjorde, og forbryte seg mot denne tilliten,
var uansvarlig,
og kunne fått svært alvorlige følger for dette landets sikkerhet.
Er helsen din i bedring nå?
- Det er den. - Bra.
Men er du tilstrekkelig frisk?
Frisk nok til igjen å være tjenestedyktig?
Jeg vil be deg om å tenke nøye gjennom hvilket svar du gir,
i lys av den respekt som min rang og min stilling meritterer,
heller enn hva min alder og mitt kjønn måtte kunne implisere.
Ma'am...
Jeg står foran Dem nå, og jeg innser
at det meget snart vil være på tide for meg å trekke meg tilbake.
Ikke fordi jeg er syk eller ute av stand til å utøve mitt embete,
men fordi De nå er rede.
Av den grunn løser jeg meg herved fra den oppgave jeg skjøttet for Deres far.
Med Deres velsignelse, og med Deres tilgivelse,
skal jeg fortsette mitt virke som leder for Hennes Majestets regjering.
Deres Majestet.
Hallo?
Hallo.
Hvor har du vært?
På en cricketkamp i regi av NPFA, til inntekt for veldedighet.
Samt tilbrakt litt tid på flybasen. Og bedrevet litt rolling.
Uten kabinettets tillatelse, så ikke si det til noen.
Hva er du kledd opp til?
Har du ikke fått med deg at det skal være en statsmiddag i aften?
Har ikke du fått med deg at den er blitt avlyst?
Herre! Hvorfor er det ingen som holder meg underrettet?
Det hadde hjulpet om du var her.
Og jeg som har lest meg opp på Eisenhower.
- Virkelig, du? - Nei.
Du ser godt ut.
- Synes du? - Noe er annerledes.
- Hva da? - Jeg vet ikke. Du virker...
Jeg ville valgt mine neste ord med stor omhu, var jeg deg.
Høyere, på et vis. Eller er det bare jeg som har krympet?
Ikke noe ved deg synes å ha krympet, kjære.
Hvor skal du hen?
Jeg har en avtale med min nye privatsekretær.
- Herregud. Be ham om å ryke og reise. - Det kan jeg da ikke.
For å gjøre hva i stedet?
To muligheter:
Enten så kan jeg skaffe meg stylter for å nå opp til min nye, høyreiste kvinne...
Eller?
Eller...
...så kan hun stille seg på kne.
DRONNINGEN
Major Adeane, Hennes Majestet ber om at deres avtalte møte kan utsettes litt.
- Jeg skjønner. - Til i morgen?
Akkurat.
Tekst: Hilde Jørgensen